32 



Beskaffenhed og ikke at ligne de Arter af Skrifttegn, som her ellers sees at 

 vaere fremstillede. Figurerne eller Ridseme paa Maklamo, hvilke Forchham- 

 mer strax ved forste Oiekast erklaerede for Naturens Vaerk, fandt Magnusen heller 

 ikke, fra sin Side, at fortjene nogen palaeographisk Undersogelse. 



Berzelius bestrider saaledes (S. 375) den Mening at Indskriften skulde 

 vaere et Mindesmaerke („minnesvard") for Harald Hildetands Armeetog mod Si- 

 gurd Ring: „Tydligt ar det for den som sjelf ser belagenheten, att ingen 

 Arme har kunnat foras fram, annorlunda an i trangande nod, da deremot slat- 

 ten derbredvid, som den tiden larer hafva varit bebygd, gaf oppet tillfalle dertill. 

 Man maste da soka ett skal, hvarfore man uthuggit inskriften langt ifrSn tagets 

 vag, in i vilda skogsmarken, der den vel sallan skulle komma att lasas. Detta 

 skal skulle da vara att man har funnit af naturen formadt det ormlika band, 

 uti hvilket man vanligt ristade sina runor; men jag vet icke att man annorstades 

 traffadt et sadant begagnande af g&ngar till runeinskrift. Detta band ligger dess- 

 uten har nastan horisontelt. Vara forfader sokte gerna at hafva sina inskrifter i 



stSende stallning." „ Om ater fraga varit at rista ett oforgangligt minne 



af den tidens storste h'artag i Norden, sa kan man svarligen forstS, hvarfore icke 

 dft foretradesvis dertill blifvit begagnad n5gon af de i Blekinge a sh manga stallen 

 forefallande perpendiculara, fasta klyfter, med en af naturen fullt afslatad yta. 

 Ei langt i soder fran Hoby kyrka presenterar sig en sSdan, lagom hog for at 

 huggas och lasas, och af den langd att tagets hela historia der kunnat inristas. 

 Jag vet icke at nagonstades i Sverrige dessa perpendiculara granitvaggar aro sS 

 allm'anna som i denna trakt af Blekinge. Afvan detta synes mig bora tagas i 

 berakning, d5 man vill bedomma beskaffenheten af Runamo-phenomenet." 



Herved har Finn Magnusen seet sig foranlediget til folgende Modbe- 

 maerkninger. 



„ Runamo-Indskriften er i Hovedsagen, efter dens eget Indhold ikke 

 bestemt til noget egentligt Mindesmaerke for det danske Krigstog til Braavalle. 

 Dette fremlyser tilstraekkelig af det Udtog af min Afhandling om Runamo, som 

 allerede er blevet publiceret i Selskabets Programmer. Jeg bemaerkede der at 

 Runamo kunde antages at have ligget paa Veien fra Skanor af for den Deel af 

 Ilaralds Haer, som drog landveis derfra, hvorfor jeg gjettede at Indskriften 

 kunde vaere indhugget paa een eller anden Rastdag, bestemt til hoitideligt Offer 

 og Gudstjeneste efter de nordiske Hedningers Skikke. Udtrykket paa Veien 



