33 



har jeg ikke taenkt mig at burde tages aldeles bogstavelig om Gangstien over 

 Runamo-Klippen, men om en Vei for Haeren, liggende i Naerheden, og Berze- 

 lius selv antager at denne vel kunde have ligget over Sletten taet derved. Jeg 

 har og forhen sagt, at Indskriften i det Hele maatte betragtes som etslags ma- 

 gisk-religieus Bandsaettelse af Landsforraedere, og Bonner til Guderne for den 

 retmaessige Konges Seier. Selve Krigstoget ommeldes der ikke med et eneste 

 Ord, endskjondt vi af Indskriften maa slutte at den er indhugget kort forend 

 Braavalle-Slaget holdtes, men dette Slag var, vel at maerke, la3nge forud be- 

 stemt, med Hensyn til Tid og Sted, af begge de stridende Parter." 



Finn Magnusen har ellers sogt at gotgjore, at vore hedenske Forfaedre 

 meente: at deres Bonner til Guderne sikkrest opfyldtes efter Odins egne For- 

 skrifter, paa de Betingelser at de vare affattede paa Vers og indhugne med 

 Runer, isaer af den magiske Art; alt dette fremviser Runamo-Indskriften tydelig 

 nok. Den maa desuden laeses bagfra eller fra Hoire til Venstre, fra Nord til 

 Syd og mod Solens saadvanlige Gang, i Overeensstemmelse med de Ceremonier 

 som de nordiske, formeentlig tryllekyndige Hedningner pleiede at iagttage ved 

 den Tilbedelse af Guderne, som skulde udvirke deres Fienders Fald eller Ode- 

 laeggelse. Den naturlige Slangefigur ansaas vistnok her for en hieroglyphisk 

 Rune i det Store; den var et helligt Billed af Odin selv (som i en Slanges 

 Skikkelse havde erhvervet Digterdrikken der ogsaa Var Runernes Ophav) efter 

 Medfdr af forskjellige blandt hans Navne; ■ — her frembod den netop hine For- 

 dele for en magisk Indskrifts vedbbrlige Indridsning og valgtes da, som for- 

 meentlig anvist af Guddommen, til Frembaerelsen af Bonner, indrettede saaledes 

 ved Skrift og Digt, som de bedst passede til Tidsalderens Taenkemaade og 

 religieuse Fordomme. Magnusen antager endvidere: at Indskriftens Stilling og 

 Retning taenktes at vaere henvendt til Guderne, opad mod Himlen og til deres 

 sydlige Boliger. At Guderne meentes at see ned til det der skete paa Jorden, 

 isaer naar de udtrykkelig anraabtes derom, erfares af Eddadigtet Grimnersmaal og 

 Here Steder af Oldskrifterne. Bonner og Besvaergelser til de saakaldte Land- 

 vaetter (et Lands eller Steds lokale Guddomme) pleiede og, i Hedendommen, 

 at indskjaeres med Runer paa Stange, opreiste i fri Luft. Det stemmer over- 

 eens med saadanne Anskuelser at de asiatiske Lamadyrkeref, en Green af Bud- 

 dhisterne (endnu Jordklodens talrigste og dog fordum meget mere udbredte 

 Religionssekt, for hvilken Slangefiguren har en stor Hellighed) udstille skriftlige 



5 



