54 



Bonner og Hymner for Gudernes Aasyn (saavel i Templer som paa Husene, paa 

 Marken o. s. v.) da de derved menes at opnaae den storste Kraft til Bonhorelse. 

 Saaledes anbragte ogsaa visse hedenske Folk, paa de i Kampen vaiende Faner, 

 andaegtige Bonner om Gudernes Vrede mod deres Fiender og disses Fald 

 eller Odelaeggelse, altsaa af samme Indhold som den storste Deel af Runamo- 

 Indskriften. 



Hvad den Indvending angaaer, at Forfaedrene kun sjeldent have anbragt 

 deres Indskrifter i en naesten horizontal Stilling, henviser Finn Magnusen til 

 Sjoborgs Opregnelse af 5 eller 6 saadanne flade Klipper, allene i Sverrig, foruden 

 en stor rund Steen, (kaldet Wange Sten) med dybt indhugne sammensatte Ru- 

 ner, forhen opsat paa Middelpunkten af Oen Gulland, hvis Indbyggere fordnm 

 vare saerdeles hengivne til den hedenske Gudsdyrkelse; nu er den nedsunket 

 paa Landeveien og dog ere de indgravede Traek endnu i Hovedsagen tydelige. 

 I Liljegrens Runurkunder anfores end flere „ Runristningar pa Berg" der sy- 

 nes at vaere af lignende Beskaffenhed, isaer med Hensyn til deres vanskelige 

 Laesning. Alle Paradishulens Rune-Indskrifter (paa Island) ere ligeledes anbragte 

 paa Klippegulvets jaevne Flade. Geijr har desuden forlaengst gjort lignende Be- 

 maerkninger med Hensyn til adskillige svenske og flere Runeskrifter af denne 

 Art som Sidestykker til Runamo-Indskriften, hvilken han da antog for den aeld- 

 ste bekjendte. 



Ellers har Finn Magnusen erkjendt at han, med Hensyn til det Heran- 

 fbrte, skylder den beromte Laerde, som har givet Anledning dertil, den Bemaerk- 

 ning, at Slutningen af hans herommeldte trykte Afhandling indeholder folgende 

 Ord: „De Anmiirkningar, jag har meddelet K. Aeademien, voro icke amnade 

 at nagon ytterligare publicitet, an den, at gommas vid K. Academiens Dagbok". 

 — ■ Saavel Publikationen af diss'e hans Bemaerkninger, som den dermed folgende 

 Kopie af Runamoindskriftens kobberstukne Afdildning , synes saaledes blot at 

 vaere foranlediget ved en Misforstaaelse af Andre. 



Iovrigt har Etatsraad Finn Magnusen frcmlagt for Selskabet et stort 

 Antal Tegninger af Indskrifter og Charakterer m. m. de saakaldte Binderuner, 

 som Paralleler til den i Runamoindskriften fremherskende beslaegtede Skriftart 

 o. s. v., — men hverken disse eller Forfatterens dem angaaende Bemaerkninger 

 kunne meddeles i naervaerende Oversigt, og dette er saa meget mindre forno- 



