2« 



Storrelse overgik alle ovrige Oer i Jen codanske Bugt, na?rmest maa hen- 

 fores til vor Halvocs dstlige Decl. Her fremsa?ttes tillige den Formodning, at 

 den germaniske Oe Scandza, hvor et gammelt engclsk Sagn lader det saxiske 

 Kongehuses Stamfadcr Sccaf som et lidet Barn lande i en Baad, med et Korn- 

 neeg under Hovedet, ei skal forklares efter den almindelige Mening om Skaane, 

 men om den jydske Halvoe, hvis Ostsides fortrinlige Frugtbarhed og tidlige Be- 

 boelse Sagnet maaskee bar vlllet antyde. NaarProcop kalder Brittia en Oe,maa man 

 crindrc sig, at de Gamle hyppigen forvexlede Oer og Hah oer. Han kan vaere kom- 

 men til at bena;vne Halvoen llrillia, fordi han bar taenkt sig en Navne-Overeens- 

 stemmelse mellem den store brittiske 6e og det Land, bvorfra en Udvandring til 

 biin var skeet; dersom det ikke er en urigtig L.Tsemaade af Bri for Vi eller 

 Ju Qllriltia for Julia). De tre Folk paa Brittia gienkiendes letteligen som 

 Halvoens Jyder, Angler og Friser. og disse kunne igien bringes i Forbindelse med 

 de Folk, som deels i Oldtiden, deels i den tidligere Middelalder forekomme 

 ber: Guttoner, Teutoner, Cimbrer, Hillevioner, Saxer, Vinuler. Det her af- 

 givne Vidnesbyrd om Frisernes Tilvaerelse paa Halvoen i det 6te Aarhundrede, 

 bestyrker den Hypothes, at disse maae henregnes blandt Halvoens Urfolk. 

 Skildringen af Halvoens Beboere, som selvstamdige og talrige Folkestammer, kan 

 tillige forklare de i vor Sagnhistorie forekommende Vink om indbyrdes Krige 

 paa Halvoen, og staaer ikke i Modsigelse med de fra andre, ogsaa nordiske, 

 Kilder os bekiendte bistoriske Forhold. At Halvoens Folkemaengde foranledi- 

 gede jaevnlige Udvandringer, stemmer overeens med den hos Middelalders- 

 Skribenterne safidvanligen forekommende Forklaring over dette Phaenomen; de 

 Udvandrendes Nedsattelse hos Frankerne sigter, uden Tvivl, til de Danskes 

 tidlige Angreb paa det frankiske Riges Kyster. Sagnet om Beboerne paa en 

 Deel af den frankiske Kyst, hvis Forretning det var at saette de Dodes Aander 

 over til Oen Brittia, kan forklares af en aeldgammel og udbrcdt Folketroe og 

 skal maaskee ikke henfores til den jydske Halvoe, men snarere til den brittiske 

 Oe med den modsvarende franske Kyst. 



Oen Brittia kommer Procop egentlig til at beskrive, ved Forta?lling om 

 en Krig imellem Anglerne og Varnerne, det sidste ogsaa et tydsk Folk, hvoraf 

 en Green dengang boede mellem Rhinen og Ostersoen. I Anledning heraf 

 meddeler han igien adskillige interessante Oplysninger om begge disse Folks, 

 isaer om Anglcrnes, Regjering, Sa?der, Cultur og ovrige Eiendommelighed; hvad 



