29 



riske Vidnesbyrd at kunne udlede, at disse Bestemmelser, efterhaanden som 

 Conflicterne mellem Stat og Kirkc bleve hyppige, jevnlig ere blevne anvendte a 

 Geistligheden til at unddrage Forbrydere fra den verdslige Straffemagt. De 

 herhen horende Beviser findes isaer i den gamle Kirkelov for Trondhjem (hos 

 Paus bag efter Magni Lagabaeters Gulethingslov) Cap. 6T og TO, i Dronning 

 Margarethes Stadsret Cap. 26 og i Synodalbeslutningerne paa Modet i Kjobenhavn 

 1425 under Erkebisp Peder Lykkes Forsaede, i hvilke det udstrykkelig fast- 

 saettes, at naar de, som havde begaaet nogen geistlig Forbrydelse, ved Skrifte- 

 maal og Absolution havde udsonet dem med Kirken, skulde det under Straf af 

 Bansaettelse vaere enhver Verdslig forbudet at faengsle eller anholde dem, eller 

 at confiskere deres Gods, forend deres geistlige Dommer havde domt. Herved 

 bringes det da tillige i Erindring, at Begrebet om geistlige Forbrydelser efter- 

 haanden var udstrakt i den Grad, at naesten alle Overtraedelser af verdslige 

 Straffelove dertil kunde henfores, da de uden Vanskelighed kunde bringes ind 

 under et eller andet Bud i Decalogus. De historiske Vidnesbyrd for Forfatterens 

 Paastand ere deels hentede fra Procesacterne i de bekjendte Stridigheder mellem 

 Kongerne Christopher den Forste og Erik Menved paa den ene og Erkebisperne 

 Jacob Erlandsen og Jens Grand paa den anden Side , deels af det maerkelige 

 Skrift, som Conferentsraad Wcrlauff har udgivet under Titel : Anecdoton historiam 

 Sverreri regis Norvegiae illustrans. 



Justitsraad Molbech har i Selskabet holdt et Foredrag over de gamle 

 iEgypters Kunst og Cultur, hvis Indhold allerede er bekjendt af Forfatterens 

 senere udgivne Skrift over Historiens Philosophic, Iste Deel. 



Professor David har meddeelt Selskabet en Beretning "om Famgsels- 

 vcesenct i England og den tilsigtede Reform af samme ," udarbeidet eiter Mate- 

 rialier, som han havde samlet paa en i Sommeren 1839 i dette Oiemed foretagen 



