35 



I de iorste Dage af Juli Manned indtraf efterhaanden fra forskjellige 

 Sidcr det hele Reiscselskab; fra Tripolizza medbragte Hr. Gropius Pacliacns 

 skrivtlige Tilladelse og alle, til dennes Afbenyttelse fornodne, Bcfalinger til de 

 locale Embedsmand, i sadvanlig tyrkisk Form. Hans Hoihed havde, som rime- 

 ligt, Iadet sig disse officiellc Papirer afkjobe imod en ganske antagelig Sum 

 spanske Dalere; en mindre Sum havde, efter god levanlinsk (ikke alene tyr- 

 kisk) Sadvane, hans Secretair tilma?glet sig. Dog vare begge Summer den 

 mindst besvarlige Deel af Contracten. Varre end disse var det Indfald af 

 Hs. Hoihed, at Han selv vilde have Andeel i dette Foretagende, hvorfor han 

 ogsaa havde fremsendt En af sine Tjenere, en Graker ved Navn Vasilachi, som 

 skulde bivaane Gravningen og varetage Hs. Hoiheds Interesse. Denne Person, 

 en ubetydelig, aand- og hjertelos Tyranslave, blev stundom et Selskab, til hvil- 

 ket han slet ikke passede, besvarlig, og ved en Leilighed , som Forfatteren 

 siden vil anfore, kunde han endog letteligen have foraarsaget de her forsamlede 

 Fremmede stor Fortra?d og personlig Fare. 



Om de Indretninger som et langt Ophold ved en, paa et hoit Bjerg 

 og afsides liggende Ruin nu gjordc fornodne, udlod Forfatteren sig omtrent 

 saaledes : 



"Vort Hovedformaal udkra;vedc, at vi Alle maatte blive forenedc, og i 

 Templets narmeste Omgivelsc; thi de tre smaa Landsbyer Skliru, Tragogi og 

 Gardizza, som laae Templet narmest, paa lavere Terrasscr af Bjerget, vare dog 

 i for stor Afstand til at vi skulde kunne opholde os i en af dem i den lange 

 Tid Gravningen vilde medtage, og Templet narmere var aldeles ingen "ardv" 

 (Meierihytte) eller andet Huus. Vi havde ikkun et eneste Telt med, og der 

 blev os folgelig intet andet Valg, end at bygge os selv Hytter, Enhver sin 

 egen, af Graestdrv, Grene og Straae. Vi skrede da trostigen til Varket. Til 

 Held for os manglede det os ikke paa Grene og Qviste, da hele Bjergegnen 

 na^rmest ved Templet var skovrig; de fordum, vistnok, hellige Egetra3er, eller 

 deres Afkomlinge, bleve trostigen benyttede. Det syntes os billigt, at "Apollon 

 Hjelperens" {emwiQioq) Egelund opofi'redc Lidet af sin overllodige Rigdom paa 

 Grene og Lov, for at beskytte mod Regn eller Uveir en liden Hob af Venner, 

 didkomne for at opfriske Appollon Hjelperens Navn og igjen at fremdrage til 

 Lyset hans Tempels Herlighcder. Saaledes frcmstod i det naste Par Dage, 

 rundt om den store Ruin, en egen lille Landsby af Lovhytter, hvis beskedne 



5* 



