24 



for at opfattes, den storste Simpelhed i Grundforholdet, saa at vor Musik ikke 

 bruger Femtedeelstakt. Takten er et mindre bestemt, losere Schema for To- 

 nernes Bygning end den metriske Rhythmus. 



Talens, den metriske, Rhythmus fremkommer ved Anordningen af Sta- 

 velser efter deres givne Beskaffenhed til eensartede Afsnit, der gjenkomme som 

 Grundfigur i Talens Bevsegelse. Stavelserne maae i sig selv have en Modsaet- 

 ning og Forskjellighed for at frenlbringe en kjendelig og selvstaendig Figur. 

 Forholdet imellem Grunddelene i denne Figur maa vaere simpelt. Da Grund- 

 delene ikke her dannes saaledes frit, som Taktdelene i Musiken, men indtraede 

 som faste og begraendsede , er deres Orden af vaesentlig Indflydelse; medens 

 ^ -If udgjor samme Takt som -^ ^, er derimod — w (kort og lang, betonet 

 og ubetonet Stavelse) ikke samme Fod som w — . Den metriske Rhythmus 

 viser sig ved Talen i dennes forresten rigtige Form. Stavelsernes Modsaetning 

 maa ligge i Egenskaber, som de have i den prosaiske Udtale og som maerkes 

 i denne, saa at Stavelserne selv indeholde og give deres Rhythmus, ikke faae 

 den ved Recitationen ; ellers var Alt Vers eller snarere Intet var et Vers, men 

 Alt kunde laeses saaledes. Men denne Egenskab ved Stavelserne maa tillige 

 veere den i ethvert Sprog i Udtalen vaesentlige og charakteristiske, som fortrin- 

 lig hores og som modulerer ogsaa den prosaiske Tale deri. Vers er den Rhyth- 

 mus, der hores, naar de dertil anordnede Stavelser, udtalte tydeligt og bestemt 

 efter den prosaiske Udtale, afficere ved den deri fremtreedende Overeensstem- 

 melse i Bevaegelsen. (Forresten frembringes Overeensstemmelsen ikke altid 

 umiddelbart ved Gjentagelsen af samme Afsnit, Fod, men flere Fodder forbindes 

 til et sammensat Afsnit, der gjentages i Verset, eller hele det sammensatte Vers 

 udjevnes ved Lighed med naeste Vers eller en Forbindelse afVers, en Strophe, 

 finder Udjevningen i Strophens Gjenkomst.) Intet Sprog vcelger at skrive Vers 

 efter dette eller hiint Princip, uafhaengigt af den prosaiske Udtale, men kan alene 

 frembringe Vers efter det i dets Udtale herskende Princip. Den metriske 

 Rhythmes Fremkomst ved Anordningen af givne Dele, i hvis Egenskaber den 

 viser sig, adskiller den ogsaa derved fra den musikalske Takt, at Pausen, der 

 i denne naturligen regnes med, da blot Tidsmomenterne taelles uden Hensyn 

 til de udfyldende Deles ovrige sandselige Beskaffenhed og altsaa det uudfyldte 

 Tidsmoment ogsaa kan komme i Betragtning, ikke har Betydning i Verset; 

 thi kun i udtalte Stavelser maerkes Modsaetningen og Bevaegelsens Lov. 



