53_^ 



eller om Konstens Vaesen; vil det snart blive os klart, at Skion- 

 hedens Billede og Indtryk her ere af en anden Art, end enhver 

 ISaturvirkning", soin vi tillaegge Skionhed. For at blive ved den 

 nienneskelige Skabning, hvilken man er enig om at belragte som 

 ilen aedelste og h oi es te For»i i den organiske Verden, Naluren har 

 frembragt: saa er der vel heller ingen anden, hvor det Skionne i 

 en saadan Grad vaekker og tilfredsstiller Skionhedsfolelsen, som 

 naar det i hiin Form moder os i den levende Verden. Men i det 

 vi her dog finde Formen, hverken een og den samme, uomskifte- 

 lig, varig, eller uforgaengelig, og aldrig fmde den mangelfri, fuld- 

 endt i Formens Heelhed^ eller harmonisk i enhver enkelt Deel: 

 opklarer det sig mere for os, at selv i den a)delste Nalurform er 

 det isaer Livet, den levende og besia^lede Tilvaerelse, hvori den har 

 sin Herlighed, sit vaesentlige Skionhedsvilkaar, og hvori vi vel kunne 

 sige, at den staaer over Konstens Evne til at frembringe det 

 Skionne; men at det derimod er ved denne Evne, at hiin aedle 

 Naturform bringes naermere til sin hoiesle, mangelfri, fuldendte 

 Skikkelse — den Skikkelse, som vi derfor kalde ideal, fordi den 

 vil udtrykke, ikke denne eller hiin individuelle Skionhed, ikke det 

 betingede, foranderlige, forg^engelige i Formen, men en Skikkelse 

 af den menneskelige Formskionheds Idee; vel ikkun i et enkelt 

 Moment, et enkelt Afpraeg, men 1 delle baade heelt^ fuldendt og 

 uforgaengeligt. Jeg berorer her ikke det Indre eller Inderligheden 

 ved Konstvaerker af saadan Art; eller det forskiellige Forhold 

 imellem Udlrykket af Aand og Aandelighed, og af den ydre Skion- 

 hedsform hos Mennesket, eflersom dette Forhold fremtraeder i 

 Plastiken, eller i Maleriet. Jeg vilde blot ytlre, hvad der synes 

 ved sig selv klart: at endogsaa i den Gienstand, hvori Konsten, 

 for at fremslille det Skionne, maa udholde den fariigste Y«dde- 

 strid med Naturen, ligger dennes Virken udenfor det Ideate. 

 Selv i JNaturens hoicste Organisme og dens sedelste Form, kunne 

 vi ikke finde det Idealskionne; men vel er det ligesom Naturen 

 ved denne Form har viist Konsten den nsermeste Vei til at finde 

 det. — Vi maa saaledes sige, at endog i Naturens Mestervaerk, den 

 menneskelige Skikkelse, er det Livet, den levende Organismes 

 Virkelighed, hvori Naluren er over Konsten; men det er denne, 



