59 



kunne laenke os det Skionne som noget usandt, Ligesom Sand- 

 heden i sin Idee er i evig Harmonie rned Skionheden; saaledes 

 kan det Skionne i sit Vaesen og i sine Ideebilleder ikke va?re i 

 Strid nied Natursandheden, rned det Virkelige og Vaesentlige i 

 Naturens Skionhedselemenler. Dersom en Konstner endog med 

 den hoieste techniske Fuldkominenlied frembringer Billedet af en 

 vanskabt Skikkelse eller af en naturstridig Skabning: da vil det 

 ligesaa lidt kunne besidde Skionhed, belragtet som Konstproduct, 

 soin en saadan Skikkelse kan have denne Egenskab, hvis den 

 findes i Naturen. Hvorvidt slige Phantasieskabninger af Konsten, 

 som Centauren, Sphinxen, eller Karyaliden, kunne tillaegges ideal 

 Skionhed — er el Sporgsmaal, hvis Undersogelse og Besvarelse 

 Maalet for denne Betragtning ikke tillader.'"') Det maa vaere nok at 

 bemaerke, at ogsaa i denne Art af Phantasiens Skikkelser gives 

 der en Skionhedsgraendse, som Konsten ikke uslralTet har kunnet 

 overtrsede; og dette vidste Horats, da han skildrede et saadant 

 Uhyre, hvorom han meente, Ingen kunde see det i et Maleri, 

 uden at brislc i Latter -— snarere maaskee, uden at veride sig 

 bort med Modbydelighed. 



Dette giver mig endnu Anledning til at slutte denne Betragt- 

 ning med nogle Ord, der skulle berore den Mening: at ligesom 

 man bor kunne soge og finde Skionhedens egcntlige Udspring og 

 dens Forbillede i Naturen, saaledes kan der i den ikke gives noget 

 uskiont. Del Haeslige eller Uskionne i Naturen, siges der, er da kun 

 Phgenomenet af en ufuldkommen Udvikling, en slandset Form- 

 dannelse, en afbrudt Slra^ben efter en hoiere, sedlere Skikkelse. 

 Vi skulle fra dette Synspunkt betragte de ikke udviklede Over- 

 gangsforraer, der f. Ex. findes hos endeel Havdyr (baade i mindre 

 Dyrformer, saasom Blaeksprutten; og i colossale Vanskabninger, 

 som Hvalfiske, Solover, og fl.) og vi kunne saaledes ei engang 



I' 



*) Det er jo bekicndt nok, at disse de Gamles plastiske Konst-Skikkelser have 

 Dele af den menneskelige Skabning, og for saavidt kunne deeltage i dennes 

 Skionhed. Sphinxen og Karyatiden finde kun Anvendclse i Architekturen, 

 og den vil endog vaere sielden og probleinatisk i vor Tids Bygningskonst; 

 ligesom disse Skikkelser tildeels (Sphinxen og Centauren, tilligemed Fauner, 

 Satyrer o. fl.) egentlig ligesaa nieget tilhore den archseologiske og konst- 

 historiske, som den reent artistiske Betragtning. • 



