ill 



usa3(Jvanlig Dybde; men denne kan paa en naturlig Maade for- 

 klare, livorfor man hos Assyrcrne netop liar valgt Porlaabningen 

 til i sainmes Sidevaegge at anbringe de storste og pra^gligste 

 Sculpturarbeider, de mest colossale Figurer af vingede Tyre, Lo- 

 ver eller assyriske Sphinxer. Heri finder man den Forandring i 

 Persepolis, at siddende Love-Sphinxer der kun ere anbragte uden^ 

 for Hoved-Indgangen; men Portgangens Sidevaegge bar man der- 

 imod i Persepolis prydet med Basreliefs, der forestille Perserkongen, 

 enten i hoilidelig Procession , eller siddende paa Thronen, o. s. v. 

 Vi kunne ikke videre forfolge den forskiellige Charakleer, som 

 Bygningskonst og Sculplur have taget i deres Overgang fra den 

 assyriske Stiil til den persiske; men niaa noies med at fremhaeve 

 den eno Hovedbemaerkning af Fergusson, at ligesom Sculpturens 

 Konst, der indtog en saa betydelig Plads i Assyrernes Bygnings- 

 ornamenler, gik tilbage og blev langt mindre belydende hos Perserne: 

 saaledes har den egentlige Architeklur i omvendt Forhold grad- 

 viis ha)vet sig i Storhed og Betydenhed under Overgangen fra 

 Assyrerne til deres persiske Overvindere og Erobrere; indtil 

 denne Konst i Xerxes' Kongehalle, med dens Skov af majestaetiske 

 Sleen-Soiler, frembragte et af de mest sublime og slorartede 

 Bygningsveerker, som Verden har seet — det hoieste og herligste 

 i det mindsle, „som Asien nogensinde allene ved egne Krajfler, 

 ved egen Konst, har frembragt." (Fergusson, p. 363). Hvad 

 Assyrernes egen Bygningskonst angaaer, da betragter denne For- 

 fatter del som aldeles utvivlsomt og afgiort, at i de mindst 8 

 Aarhundreder, som ere forlobne imellem Opforelsen af det nord- 

 vestlige Nimruds-Pallads og Palladset i Khorsabad , har en be- 

 tydelig Synken eller Forringelse i den assyriske Konst faaet Ind- 

 pas. Der er ikke allene en langt hoiere Grad af Fuldendelse, 

 Elegants og Vaerdighed i de Vaerker, som tilhore den celdre Konst- 

 periode i hiint Nimrudspallads; men baade menneskelige og Dyr- 

 figurer ere i Tegningen mere correcte i de aeldre Vaerker i Nimrud, 

 end i dem, man har fundet i Khorsabad. Detle, tilfoier Fergusson, 

 kan ikke undre os; ^thi gaae vi alter 800 Aar laengere ned i 

 Tiden til vi naae Persepolis, da finde vi Sculpturarbeider, der 

 slaae ligesaa meget under dem fra Khorsabad, som disse ere 



