114 



og i Khorsabad. 3. At Sproget, hvori dc assyriske Indskrifter 

 paa alle Ire Sleder ere affatlede, efter al Sandsynlighed er del 

 samme; eflerdi Pronomina, Artikler og granimaliske Tegn (les signes 

 gr ainmaticaux) ikke ere forskiellige ^^O* — Del er neppe mueligt for 

 den, som er ganske uindviel i Maaden, hvorpaa man eflerhaanden har 

 ledel sig frem i Oplosningen og Forlolkningen ti( Egypternes forskiel- 

 ligd Skrifler, al begribe, hvorledes der alt har kunnet giores saa bety- 

 delige Fremskridt i Kileskrifternes Laesning; Ihi ei allene har Rawlin- 

 son^ som nylig bemaerkedes, kunnet forlolke de to lange Indskrifler (i 

 det Persiske) over Darius; men ban har vaeret i Stand til, foruden de 

 hundrede assyriskeTegn, som ban tilsidsl bragte frem, ved at sammen- 

 holde dem med de tilsvarende Ord i den persiske Text, ved andre 

 sildigere kritiske Undersogelser og Sammenligninger af assyriske 

 Indskrifter, at tilfoie omlrent halvlredsindstyve nye; „og til delte 

 Bekiendtskab (siger ban) med den phonetiske Betydning af omlrent 

 150 Tegn, indskraenker sig min naervaerende Kundskab om de ba- 

 byloniske og assyriske Alfabeter." Ligesom Rawlinson overhove- 

 det erklaerer sig for overbeviist om, at Kileskrifiens Oprindelse 

 maa soges i Assyrien, saaledes antager han. at det hele assyriske 

 Skriflsyslem har havt sit Udspring fra det Egyptiske; uden al han 

 vil afgiore , om Kileskriften er opkommen for eller efter Over- 

 gangen fra Billedskriften eller Hieroglypherne til Egypternes bie- 

 raliske eller dcmotiske Skrift; skiondt det sidste dog vel er rime- 

 ligsl, hvad ogsaa R. synes al mene. Jeg vil her endnu tilfoie 

 den korte Charakteristik, han ved samme Leilighed giver over 

 Assyrernes Kileskrift: „Alphabelet er deels ideographisk, dcels 



'«) Memoire sur I'ecriture cuneiforme, par M. Botta. Paris 1848. 197 p. 8vo. 

 (pag. 4. 5.) Han nicddeler og: gienneingaaer i dette Skrift i Alt 125 Grupper 

 af ligcffieldende assyriske SUiifttegn (cliaractercs homophones) ; og mcddeler 

 tilsidst sin Mening om Aniedning og Aarsagcr til dennc BeskafFenhed ved den 

 assyriske Kileskrift. p. 166—171 ; efterat han p. 166 tydeligt har frenisat det 

 let fatlelige Forhold i den Henseende imellem Hieroglypherne og de assyriske 

 Skrifltegn: („I1 n'y a rien de coinmun entre les homophones egyptiens & les 

 equivalents assyriens; le principe de ces deux ecritures est evidemment dif- 

 ferent; un charactere hieroglypliiquc represente un objet, dont Ic nom dans 

 la languc egyptienne commence par la lettre que ce caractere a represente, 

 qnand il est employe phonetiquement; dans Tecriture assyrienne les signes 

 ne representent pas de$ objels." &c. p. 166.) 



