179 



Modet den 21de November. 



Herr Professor Steenstrup afgav paa egne og sine Medcomi- 

 teredes, de Herrer Etatsraad Forchhammers og Inspector Worsaaes 

 Vegne, folgende Berelning om Udbyltet af de geologisk-anliqua- 

 riske Undersogelser, som i Sommeren 1851 vare anstillede i Sjael- 

 land og Jylland: 



„Det vil vaere i Selskabels Erindring, at vi ifjor, efter laengere 

 Undersogelser af de didhorende Forhold, vare komno til det 

 bestemte Resultat, at de lose og usammenhaBngende Skaller af 

 Osiers samt af andre Muslinger og Snegle, der i betydelige Op- 

 hobninger af mange tusinde Laes's Indhold fmdes hist og her paa 

 Issefjordens Kyster, og i hvilke der er indblandet en Maengde 

 Kulbrokker og Aske, ilubrudte Knokler af Pattedyr, Fugle og Fisk, 

 Potleskaar og Redskaber af Flint, Dyreben og Hjortetak ni. m., 

 iidgjorde et Slags Kjokkenmoddinger fra Landets allerseldste Beboel- 

 seslid. Vi viste nemlig, at de hidrorle fra det Folk, som her i Norden 

 kun havde havt Redskaber af Ben eller Sten, — et Culturtrin, der 

 for delte Lands Vedkommende, efter Oldforskernes Beregning, maa 

 sa3ttes allermindst fulde 2000 Aar tilbage i Tiden, og med en vis 

 Sandsynlighed endog kan antages at ligge naermere de 3000 Aar 

 foriid for vor Tid. Som Ophobninger af samme Natur arisaae vi 

 endvidere flere lignende Opdyngninger af Havdyrskaller, som vare 

 OS bekjendte fra Kysterne af andre danske Fjorde, og i hvilke 

 Kunstgjenstande af samme BeskafFenhed, som dem vi havde fundet 

 i Dyngerne ved Issefjorden, vare blevne fundne. Dette i For- 

 ening med Antydninger af overensstemmende Forhold paa flere 

 andre Steder, mente vi allerede dengang bereltigede os til at 

 aniage, at dette maerkelige Phaenomen vilde i Fremliden vise sig 

 udbredt over en stor Del af Landet, og vi maatle derfor tillaegge 

 det en stor og almindelig Betydning som Kilde til Forogelse af 

 Yore Kundskaber om Landets Oldtid: dels seldste Beboeres Kul- 



