218 



maaskce kun have ydet dem deres Skind til KlaBdningsstykker, 



dels endelig niaaskee have sogt deres Ophold i Naerheden af Ur- 



folkenc eller endog vaBret i disses Tjenesle. Saaledes er der 



iblandt disse Knokler fundet flere, som lilhorle: 



Tamhunden, Canis familiaris L. ; to slorre venslre Underkjaeber og 

 Rovtanden af en tredie, samt Brudstykker af Underkja?ben af 

 en mindre Hund; flere Mellemfodsben og Taaknokler af den 

 slorre Form; Overarmsknokler af yngre og aeldre Dyr; 



Rceven, Canis vulpes L.? Onaaskee nogle mindre Knokler af en 

 Hundeart bore herhid); 



Maaren, Maries sp. Gesn,, to UnderkjaBber; flere Hvirvler, Overarm, 

 Skinneben, Bsekken, alt henpegende paa meget slaerke Dyr; 



Odderen, Lutra vulgaris Erxl. ; to Overarmben , en Underarm og 

 et Spoleben; 



ScBlhunderij Phoca sp., Laarben af yngre Dyr med Maerke af 

 Slenknivene; 



Markrotten eller den store Studsmus, Hypudceus amphibius, et 

 Cranium og nogle Lemmer; 



den mindre Studsmus, Hypudceus agresiis L., en Over- og 

 Underkjaebe; 



Bceveren, Castor fiber L., Brudstykke af Underkjaeben med tre 

 Kindlaender og en Skjaeretand, og af Overkjaeben med en 

 Tand og tre Tandgruber, samt af tvende Skinneben til hoire 

 Side og en oversleEnde af Ulna. For delte Dyrs lidligere Fore- 

 komst her 1 Landet forelaae lidligere kun den Kjendsgjer- 

 ning, at et nogenlunde fuldslaendigt Skelet er opgravet i en 

 Mose ved Thorslunde og af afdode Hr. Pastor Jessen givet 

 til Museerne (see Overs, for 1848. S. 5). 



Hvad tvende af de ovenanforle Dyr, nemlig begge Studs- 

 musarterne , angaaer , da maa jeg bemaerke, at den Formodning 

 vel liggor temmelig naer, at saadanne gravende Musearter i en 

 senere Tid kunde have nedgravet sig i Moddingen, og deres 

 Knokler hidrore fra at der nogle af dem vare omkomne ; men 

 denne Formodning svackkes allerede, naar man laenker sig den 

 store Vanskelighed (hvis del ikke ligefrem er en Umulighed), som 



