sig selv og i sin egen ^Bevidslhed, bleve ogsaa de forandrede 

 Forhold ham taaleligere. Han kunde vel ikke ganske vende 

 sine Tanker borl fra den forbigangne Tid; men han undgik 

 gjerne al tale derom selv med sine kjaereste Venner, eller 

 yttrede sig i al Fald kun i ulydelige Ord. Til een af dissc"* 

 sagde han saaledes engang: j,Jeg veed ikke, al jeg som Med- 

 lem af Universitetsdireclionen egenllig bar meer end een Ting 

 at bebreide niig selv, og det er, at jeg ikke med slorre Kraft 

 og Alvor modsatte mig et vist Skridt, der neppe var retfaer- 

 digl, eller idetmindstc nedlagde et separat Votum i den Anled- 

 ning". Hvori det bestod, nsevnede han ikke. Men det er rime- 

 ligt, at han sigtede til det i sin Tid omlvistede Sporgsmaal 

 angaaende Professorboligen inde i Universitetsgaarden, hvorpaa 

 begge bans kjaereste Venner P. E. Miiller og Thorlacius gjorde 

 Fordring, og som den forste erholdt^ Imidlerlid havde Thor- 

 lacius glemt delte, laenge for Doden adskilte dem, og der var 

 blandt Universitetels Professorer ingen, som havde noget Nag 

 til En gels to ft, da han, efter la?nge at have vaeret deres Fo- 

 resatte, indlog sin Plads i deres Midte. Med oprigtig Velvillie 

 bode alle ham ved Universitets-Pocalen Velkommen, idet han 

 forste Gang tog Saede i Consistoriet, 



Hverken Thorlacius eller Muller sad dengang mere iblandt 

 dem. Den sidste var for to Aar siden efter Miinters Dod bleven 

 Sjellands Biskop. En gels to ft folle detle som et Savn; men 

 endnu smerteligere blev Savnet, da han el Par Aar efter saae 



4 Fra den Samme bar jeg Meddelelsen derom. — 5 Muller var ncmlig 

 rigtignok aeldre „Professor" end Thorlacius; men denne sidste havde vseret 

 Lector ved Universitetet, for Jiiin blev Professor. Hvad det dog egentlig kom 

 an paa, var det Sporgsmaal, om ikke denne Bolig, der ved DOdsfald efter Uni- 

 versitetels Quaestor var bleven ledig, burde stilles til ordentlig Option blandt 

 Consistoriales efter deres Anciennetet, istedenfor at der paa en temmclig 

 vilkaarlig og formlos Maadc disponeredes over den, Thorlacius var indtraadt 

 i Consistoriet 1803, Muller 1806. Til Fordeel for Muller bar det rimcligviis 

 vspret anfCrt, at Boligen stod i Forbindelse med Communiletet, der laae under 

 del Uieologiske Facultets Bestyrelse. 



