146 



med Svever ogLongobarder: saa bar endvidere den byzantinske 

 Historieskriver under Justinian, Procopius (f 562), der skrev 

 en Historic om Gotherne, og Krigene med delle Folkefaerd, opta- 

 get en udforlig Sagnfortaelling om Begivenbeder, der skulle vaere 

 indtrufne paa bans Tid (534—547) i Nederlandene og ved Neder- 

 rbinen; og det cr ved den Leiligbed ban naevner Angler, Friser 

 og Briler som talrige, i England bosaite Folkestammer, og for- 

 laeller om en Krig imellem Angler og Warnerne*^, i bvilken de 

 sidste, som havde deres Saede ved Rbinens Mundinger, bleve 

 overvundne m. m.*'0. Naar vi nu endelig finde Anglernes 



rinorum, etc. Bresl. 1834. p. 80 — 89. Han anlager, at bcgge have hoit 

 „til de nordlige tydske Folkestammer ved Elben og Ostersoen; og at i det 

 mindste Angli have naaet ind paa den cimbriske Halv6." En Deel af Ang- 

 leine smellede sammen med Saxerne, og deeltoge i Saxernes Tog til Bri- 

 tanlen. Andre Angler vege for Saxernes Overmagt, og droge mere mod 

 Syden; og disse, antager Gaupp, ere dem, som PtolomcBus omtaler. o. s. v. 

 At Procopius synes at hensjelte Varnerne i Belgien, ved Rhinen og Nord- 

 soen, mener Gaupp er en Vildfarelse eller Misforstaaelse hos Byzantineren. 

 *) At der i den hele Fortjelling hos Procop findes en Blanding af factisk 

 Sandhed med eventyrlig Udsmykkelse og Digt (f. Ex. Anglernes Flaade 

 paa 400 Skibe med en Hter paa 100,000 iMand) seer man ved forste Oie- 

 kast. Kemble (The Saxons in Engl. I. 24) vil heller ikke fraskrive For- 

 taellingen historisk Grund ; men Noiagtighed i alle enkelte Omsta;ndig- 

 heder. — Den med Forfatlerens sa?dvanlige udtommende Laerdom og 

 Literaturkundskab understottede Werlauffske Hypothese, som i Prokops 

 Brittia vil finde Jylland^ og henlsegge den her berorte Sagnfortaelling til 

 den cimbriske Halvo: har Kemble ikke kiendt. „0m Procops Efterretnin- 

 ger om de nordiske Lande", af£. C, Werlauff. (Vid. Selsk. Hist. phil. 

 Afh. VII. Deel. 1845. p. 47-82.) 

 **) Werlauff synes (anf. St.) at tillaegge Procops Beretninger om Varner og 

 Angler en naesten ubetinget Trovaerdighed ; men derimod at forkaste den saa 

 staerkt fremtraedende Identitet »{ Anglernes Folkenavn hos Tacitus, Pto- 

 lemaeus, i Lex. Anglorum ^ Werinorum, o. s. v. Vi kunne her ei vaere 

 enige med en af Nordens laerdeste Historieforskcre; ligesom vi om Proco- 

 pius antage, at naar han endog fortiener den udmaerkede Plads, som 

 Gibbon og Here tillaegge ham blandt Byzantincrne, og naar han, som man 

 seer, har kunnet erfare endeel om hvad der foregik i Nordtydskland hos 

 Saxcr, Franker, Angler, o. s. v., da Forbindelsen imellem Constantinopel 

 og de nordlige Lande ikke var sielden: seer man dog alt for tydeligt den 

 store Forskiel imellem bans historiske Beretninger om Gotherne i deres 

 Forhold til det ostromerske Rige, og hvad han fortajller om det fierne 

 Britannien, om Angler, Warner, o. s. v. som indskraenker sig til enkelte 

 Onista?ndigheder og isolerede Tildragelser, hvorom han (men vist neppe 

 umiddelbart) kan have hortSagn af frankiskeGcsandter og andre Reisende. 



