149 



ikke kiender nogen anden bestemt Artikel, end den praepositive. 

 Saaledes kan man sige, at den vcsterjydske Sprogart straekker 

 s'lg fra hine Sproggraendscr Chvis noiere geographiske Forhold 

 jeg her maa lade uberorle) lige til Slien; uden at vi her be- 

 hove at tage Hensyn til de Modaliteter 1 flere Henseender, 

 som meer eller mindre udmaerke Sproget Sonden for Konge- 

 aaen, fra det, der tales i Norrejylland. Vil man belragte denne 

 vesljydske Dialect, som en Lcvning af de gamle Anglers Sprog 

 (opblandel med skandinaviske Ord og Sprog-Elementer) — eller 

 vil man ansee Beboerne af Vesterjylland og Sonderjylland for 

 Efterkommere af de gamle Jyder — Beda's Jutna-Cyn — 

 som ogsaa efter bans Beretning skal have deellaget med Saxer og 

 Angler i de Indvandringer fra Fastlandet, der medforte Brit- 

 lernes Underlvingelse , og et nyt Folkefa^rd, et nyt Landsprog 

 i Britannien: da bliver der i begge Tilfselde ingen Grund for den 

 Hypothese, at Angler have vaeret en dansk eller skandinavisk 

 Slamme. Vi kunne heller ikke af den naervasrende jydske Dia- 

 lects Beskaffenhed sige. hvorledes den bar vaeret for 1300 Aar 

 siden. At Sproget nu er blevet til hvad man vel kan kalde en 

 dansk Dialect, siger os ikke, hvorledes den jydske Folkest^mme 

 talte, da den allene, uden Indvandring af Skandinaver fra Norge 

 eller fra Oerne, beboede Halvoen fra Slien og i det mindste op 

 imod Liimfiorden. Ligesaa lidt som Navnet Angeln beviscr meer, 

 end at Folk af den langt mere udbredte angliske Stamme 1 en 

 forhistorisk Tid kunne have havt deres Bopaele i en sydlig 

 Deel af Halvoen. At nogle have meent, at <Sproget i Angeln 

 eller del, som der talles, inden Plattydsk naeslen ganske fortraengte 

 den Sonderjydske (ikke O-danske) Dialect, som taltes i dette 

 lille Landskab, skulde have mere Liighed, enten med Angela 

 saxisk, eller nyere Engelsk^ end den ovrige Slesvigske og vc- 

 sterjydske Mundart, er uden Tvivl ikke meer end Indbildning, 

 Vi maa saaledes for det forste blive ved Resullaterne af Hr. 

 Worsaae's Mening, og Udviklingen af samme i bans sidste Vaerk: 

 at de skandinaviske Indvandringer i Britannien ikke horte 



