liOt 



komnie i smaae Kalkspalhgange og Aarer, med Svovlkiis,^ 

 der er smiikt kryslalliserel, og Parisit, som er et kulsuurt 

 Salt af Cerium-Lanlhan- og Didyinillc. Den sorle Kalkstcen 

 fra Muzo er i sine mineralogiske og geognosliske Egen- 

 skaber af samme fieskaffenhed, som den fra Velez, der 

 er meget riig paa Forsteninger, hvilke betegne den som 

 henhorendo til den aeldsle Afdeling af Kridlformalionen, eller 

 Neocomien. De ovrige bekjendte Varieleler af Smaragd- 

 sla^'glen, den ahnindelige Beryll findes ikkun i plutoniskc 

 Gange, medens Smaragden fra Sallzburg forekomme i Glim- 

 merskiferen, en metamorphisk Bjergart. Desniere paafal- 

 dende maa del vaere, at vi her finde den egenllige Uepra?- 

 sentant for Slaegten, Smaragden, paa en Gang, d^r ikkc 

 synes at vise det ringeste Tegn til en Ildvirkning. Thi 

 Kalkstenen synes ikke at have lidt nogen somhelsl Forandring 

 ved Yarme. Dens Brud er taet og eensformig, dens Farvc 

 sort, og der findes ingen Spor til de Udskillelser^ som pleie 

 at give sig tilkjende, naar Kalkstenen er paa Overgangen 

 til den kornede Marmor. 



Det bekjendte Stykke med Smaragder i deres Matrix, som 

 findes paa vort Kgl. Museum, er temmelig forskjelligt fra 

 delte. Vel forekommer her ogsaa Qvarts, Svovlkiis og 

 Kalkspath, men Farisiten mangier, og medens Gangene og 

 Aarerne i de Stykker fra Muzo, som vi skylde Prof. 

 Levy^ i det Vaesentlige ere Kalkspathgange, med meget lidt 

 Qvarts, er Hovedmassen paa Slykket i det Kgl. Museum 

 Qvarts, og Kalkspathen er her meget stajrkt tilbagetraengt. 

 Det har endvidere smaa Svovlkiiskryslaller, og hist og 

 her er Stenen guulaglig, som om der var Jernspath ind- 

 blandet. Af den sorte Kalksteen, der danner Hovedmassen 

 ved Muzostenen, seer man her intet Spor. Endskjondt dc 

 to store Smaragdkrystaller, der findes i dette Stykke paa 

 det kgl. Museum, ganske tydeligen ere befaestede konstigen 

 ved en harpixaglig Masse, findes dog en Maengde mindre 



