209 



at odelaegge den onde Aands (Ahrimans) Skabninger (Yashl 

 XV, 2). I Airyana vaejali forkyndte Zoroasler forst del hellige 

 Ord, og her dyrkede han forskjellige mythiske Vaesner, forat 

 vinde Vishlaspa og Hutaosa for den af ham forkyndte Tro 

 (Yasht V, 104, IX, 25, XVII, 45). Delte af Orrnazd forst skabte 

 Land er saaledes lildeels et mylhisk Gudeland, Ihi ogsaa Yima 

 er et mylhisk Vaesen; men ligesom andetsleds Gudernes Boiiger 

 knylledes til vrrkellge jordiske Egne, saaledes synes del samme 

 at vaere Tilfaeldel her, og da Airyana vaejah mod Vest omgives 

 af Sogdiane og Baklrien, ledes vi hen til det fruglbare nuvae- 

 rende Badakhslian, som mod Syd og Ost begrsendses af de 

 hoie og utilgajngelige Bjergkjeder, Hindukush og Belurlagh, og 

 som ender op i den hoie Bjergslelle Pamir, hvor Floden Oxus 

 har sin Kilde; og' denne Flod gjenfindes rimeligviis i Zend- 

 aveslas Dailya, hvis Vande omtales paa flere Sleder. Med 

 Badakhshans nalurlige Beskaffenhed, med den lange, slrenge 

 Vinler paa Bjergene, synes ogsaa at slemme den Beskrivelse, 

 som i Vendidad gives af Airyana vaejah; thi der skabte den 

 onde Aand Ahriman ,,azhi raodhita og Vinleren, der var ti 

 Vinlermaaneder og to Sommermaaneder", Azhi oversaeller Tra- 

 dilionen ahnindelig ved Slange; men da Ordet raodhita paa det 

 enesle Sled, hvor del desuden forekommer (Yasht XIX, 2) or 

 el Navn paa el Bjerg, og saaledes maa jevnfores med del 

 afghaniske roh et Bjerg, det sanskrilske Rohilaka, synes det 

 rellere at sammenligne azhi med Vedaernes ahi, en Sky; og i 

 azhi raodhita have vi muligviis en gammel Iransk Benaevnelse, 

 paa den Bjergkjede, som nu med et tyrkisk Navn kaldes Belur 

 tagh eller Sky-Bjerget. Efler Airyana vaejah njevnes i den 

 forste Raekke de Ire Sleder Sughda, Maru eller Marva og 

 Bakhdhi, der i de persiske Kileindskrifler kaldes Sugda, Margu, 

 Bakhlri eller Sogdiane, Margiane og Baklrien, hvilke Navne 

 endnu have vedligeholdt sig i en kun lidet forandret Form. Den 

 nseste Raekke begynder med det ligeledes velbekjendle Nisaya, 

 der siges at ligge nedenfor Maru og Bakhdi, og som af Darius 



