mi 



a;ldre Nalur- og Ciillurtilstand, indsendt lil Universilclels 

 zoologiske Museum; fra sanime Oe hidrorer ogsaa det encste 

 Exemplar, vi forhen bcsad af denne Oxeart, bcslaaende alene 

 af Nakkekammen og de paasiddende HornstaBgler. Den op- 

 rindelige Forekomst af denne Oxe her i Norden vil ikke vaere 

 uden Viglighed med Hensyn til Sporgsmaalet om vort tamme 

 Qvaegs Oprindelse. 



Den anden var en Pandeskal af den saakaldte Uroxe, Bos 

 bison Linn., en Art af de utaemmclige Oxers Gruppe, der efter- 

 haanden er saagodlsom uddod eller snarere udryddet over hele 

 Europa, idet man hidtil kun kjender den levende paa to Sleder, 

 nemlig i fredet Tilsland en Hjord paa nogle Hundrede Slykker 

 i Bialowieza-Skoven i Lilhauen, og aldeles vild i Skove paa 

 Kaukasus. Det forste bestemle Yidnesbyrd om denne Oxes 

 Forekomt her i Landet i de allerseldsle Tider afgav naerva^rende 

 Pandeskal, som var fundet i en Skovmose, Langkjaer kaldet, i 

 Baldersbronde, Hoietoslrup Sogn; den laae i en Dybde af 24 

 Fod under Moscbaekkenets Overflade, og idelmindste 14 Fod 

 nede i Torven, og blev af Gaardens Ejer, Gaardmand Peder 

 Larsen i Baldersbronde overladt det Kongelige Museum. Pande- 

 skailen mangier alle Ansiglsbenene, idet den er afbrudt i en 

 Skraalinie under Oiegruberne, men rober iovrigt ved sin Slor- 

 rclse at have lilhorl denne Oxearts storre Slamme, til hvilken 

 ogsaa, saavidt vides, alle de Levninger hore, som i Skaane 

 ere fundne af dette Dyr. 



Begge de foreviste Pandeskaller ville sencre blive naBrmere 

 bcskrevne med de mange andre i tidligere Nummere af Over- 

 siglerne kort omtalle Dyrelevninger, som ved den vakte Inter- 

 essG for disse Gjenstande i de senere Aar ere indkomne til 

 vore Museer. 



