247 



eller den fremslraalende, og bruges i Indien som Tilnavn til 

 flere guddomrnelige Personligheder, f. Ex. til llden, Morgen- 

 roden og navnlig til Solen. I Zendavcsla omtales Vivaghat selv 

 ikkun paa et eneste Sted CYasna 9,4-5), som den forsle dode- 

 lige, der udpressede den saavel i Indien som i Iran hellige 

 Soma- eller Ifaoma-PIante; og til Lon herfor, siges der, skaen- 

 kedes ham Sonnen Yima. Denne naevnes derfor paa flere Ste- 

 der med de af Vivaghat dannede Ord: Vivaghana eller Vivag- 

 husha, Vivaghats Son, ligesom Yama i Indien af samme Grund 

 kaldes V^aivasvala, Vivasvats Son. Med Mythens failles Spire 

 og Grundtanko, hvorlil jeg senere kommer tilbage, med denne 

 faelles Fader og del faelles Navn ophorer Ligheden , og selv 

 det Grundlag, hvorpaa Mythen udviklede sig i Indien og Iran, er 

 forskjelligt. Hist henforles Yama til det andet Liv, til Aande- 

 verdenen og de saliges Boliger; i Iran derimod knytledes Yima 

 til delte Liv, til don legemlige Verden, til Jorden, og han var 

 ^derfor her, ligesom sin Fader, et dodeligt Vaesen. 



Yima kaldes almindeligt khshaeta og huva{)bha. Det forste 

 Tilnavn betyder Herskeren eller den herlige, og knyttes ogsaa 

 saedvanligt til Solens Navn; det andet udlrykker ham med den 

 gode vEt eller med de gode Slajgter. Grunden herlil og Betyd- 

 ningen af detle Navn fremgaaer tydeligt af det Sagn om Yima, 

 som findes i Begyndelsen af det andet Kapitel af Vendidad. 

 Her fortaelles nemlig, at Ormazd (Ahura-mazda) opfordrede 

 Yima forst blandt alle dodelige til at vsere en Lserer og Baerer 

 af bans hellige Ord; men Yima folte ikke Kraft derlil og und- 

 slog sig herfor. Da opfordrer Ormazd ham til at frugtbargjore 

 og udvide bans Verdener. til at vacre disses Bevarer, Beskytter 

 og Hersker. Detle Hverv paatager Yima sig med Bon om, at 

 der i bans Rige ikke maatle va?re kolde eller hede Vinde, ingen 

 Sygdom eller Dod; ban beder desuden Ormazd, om at laere 

 ham del hemmelige Ord, bvorved han kunde betvinge de ska- 

 dende Daemoner, (thi dette synes at vaere Meningen af Bonnens 

 Slutningsord, der desvserre kun ere overleverede til os i nogle 



