250 



ikke sneget sig ind i hans Hjaerle. Yima havde desuden Magi 

 over Daemonerne og berovede dem Evne til at skade tilligemed 

 den Tilfrodsslillelse og Lykke, som var bleven de jordiske Skab- 

 ninger til Del. Yima er derfor „den lyseste, lykkeligste af 

 alle de fodte, den af alle dodelige som mesl lignor Solen." 



Ligesom Yima havde en lysende Fader, saaledes knyltedes 

 ogsaa hans Bolig lii Lyset. Hans Virken for Menneskene udgik 

 nemlig fra Bjerget Hukairya (o: med den slijonne Form), der kal- 

 des det al-slraalende, detgyldne; Ihi det var den lioiesle Top paa 

 del hoie Haraiti eller Hara (eller med det senore og bekjendle 

 Navn Alburz), som er det Ostens Bjerg, der danner Gra^ndse- 

 skjellet mellem den forgaengelige og den uforgsengelige Verden, 

 det Bjerg, hvorfra Mi{)raj Lysets Herre, for Yimas Skyld op- 

 lyser den hele Verden, og hvor der folgelig hverken er Nat 

 eller Morke. 



Heraf fremgaaer den Foreslilling, som ligger i Yima-mythen, 

 og R. Roth^*^) har alt opfaltet Yima som den billedlige Frem- 

 slilling af den jordiske Guldalder med alle Overflodighedens og 

 Fredens Velsignelser; men hertil maa dog bemserkes, at han 

 vel er delte eller, man kunde sige overhovedet, det symbolske 

 Udtryk for Menneskels lykkeligste Tid og Livets lyseste Tilstand, 

 men dog ikkun for saavidt som denne er betinget af eller be- 

 roer paa Menneskets jordiske eller physiske Velfeerd; thi Yima 

 havde ikke Kraft til at bringe ned til Jorden det hellige Ord, 

 Kundskab om Gud. Samme Grundtanke knyttedes i Indien til 

 Yama; ogsaa han var der den billedlige Fremstilling af Guld- 

 alderen, det symbolske Udtryk for Menneskets lykkeligste, ly- 

 seste Tilsland. Men hvorvel Inderen elskede Livet og dels Go- 

 der med samme inderlige Kjierlighed, som Naturens ovrige 

 Skabninger, hildedes han dog mindre i dels Glaeder; thi med 

 sit dybe Sind og alvorsfulde Tjenkemaade saae han grant de 

 jordiske Goders Forgaengelighed. Han vendte derfor sin Tanke 



*) Zeitschrift der morgenlandischen Gesellschaft. IV. 420. '* 



