. 21 



inde i Landet ved Fannerup, og at vi maatte anlage det for 

 sandsynligt, at de hidrorte^raUrfoIkene. Delte har senere be- 

 kraeftet sig, idel vi igjennem Hr. Forslcandidat Vejinspeklor 

 Meyer have fra Ejeren af Fannerup-Molle, Hr. Proprieta^r Sass, 

 rnodtagel en Hjortetakoxe udgravet i den en af disse Dynger, 

 og idet der tillige er blevet os meddell, at Flintflaekker ikke ere 

 sjeldne. 



Endnu noiere Oplysning har Hr. Vejinspeklor Meyer i et 

 Brev til Meddeleren givet om en saadan Dynge, som fmdes paa 

 Skovridergaardens Mark ved Kaloe. Den ligger paa en Skraent 

 ned imod den Mosestraekning, hvori Kolaa lober, og er omtrent 

 10 Pod over Havets Niveau. Laget er 4 Fod maegligt og be- 

 slaaer af de scBdvanlige Skaller og Knokkelbrokker^ men sidsl- 

 naevnte synes dog sjeldnere. Med Skallerne bleve tillige en- 

 kelte Prover af Flintflcekker indsendte. Under Mosen, der sto- 

 der op imod Skraenten, skiille Ostersskaller forefindes 1 Maengde, 

 og det er saaledes sandsynligt, at Urfolkene netop i denne 

 lave Vig have hentet deres Osters. Dyngens Omfang var meget 

 betydelig, og 1 det Hele synes Jyllands Kjokkenmoddinger i 

 Omfang langt at overgaae dem vi have her i Sjaelland. De 

 Punkler, hvorpaa vi nu vide, at hine Skaldynger med Sik- 

 kerhed hidrore fra Urindvaanernes daglige Ophold der paa Ste- 

 det, ere altsaa 37, hvoraf de 33 have vaeret undersogte af Co- 

 miteen eller af eet af dennes Medlemmer. 



Det vil vaere i Selskabels Erindring, at vor forrige Be- 

 retning fremhgevede saerlig nogle ejendommelige Forhold ved 

 de Knokler af Pattedyr og Fugle, som fmdes i vore Kjokken- 

 moddinger, og at jeg deraf troede at kunne paa en langt mere 

 lilfredsstillende Maade, end tidligere, godtgjore, at Urindvaa- 

 nerne havde stedse havt tamme Hunde om sig. De Forhold, 

 hvortil Beviset for denne Saetning stottede sig, vare , at der af 

 Fugleknoklerne saagodt som kun fandtes de lange Rorknokler, 



