iU 



givel, at anlaegge en Station, hvis Henslgt fornemmclig skulde 

 gaae ud paa at styrkc del religiose LIv og udbrede storre Liv 

 og evaiigelisk Oplysning blandt de Christne, soin i disse fjerne 

 Egne paa mange Maader lide baade i burgerlig og kirkelig 

 Henseendo under fremmcde, navnlig niuharnedanske llerskeres 

 Tyranni og Fanalisnie. Veb et Mode, afholdt i October 1834, 

 blev dor taget den BesJenunelse, at understolte Missionairernes 

 Bestra^belser ved at adjungero dem en Lcege -- en Forholds- 

 regel, hvis Hensiglsmaessighed man maa undre sig over, at pro- 

 testantiske Missionsseiskaber ikke tidligero havde indscet, saa- 

 meget mere som de maatle v^re blovne opmaerksomme derpaa 

 ved del Held, hvormed de jesuitiske Missionairer blandt Andet 

 nelop ved Udovelse af Laegekunsten havde virket for deres 

 Planer. 



Det varede imidlerlid over et Aar , inden nogen Laege 

 meldte sig til hiin Post, som endelig Dr. Grant lilbod sig at over- 

 lage; men i denne Personlighed lykkedes det ogsaa at vinde 

 en Mand, hvis udma3rkede Egenskaber bidrog paa den gla^de- 

 ligste Maade til Opnaaelsen af den tilsigtede Hensigt, hvorom 

 Bcgivenheder i bans eget Liv fra den Tid af, da han faerdedes 

 mellem Ostens forskjellige, tildeels fjendtligsindede Folkeslag, 

 afgive ikke mindre paalidelige Vidnesbyrd, end de anerkjen- 

 dende Yttringer om bans Virksomhed, som findes i Layards*) 

 og Soulhgates^^*) ovennaevnte jSkrifter. Efterat have virket i 

 Ire til fire Aar med stort Held i Urmiah, modtog Grant i Febr. 

 1839 Inslruclioner fra Missionsbeslyrelsen, om at gaae til Me- 

 sopoiamien, bvor man onskede at anlaegge en Station, for der- 

 fra at vinde Indgang til de uafhaengige Slammer af nestorian- 

 ske Christne, som beboe det egentlige Holland midt imellem 

 Sletterne ved Tigrisfloden og Bjergene^ som adskille Kurdistan 

 fra Landskabet Urmiah. Grant selv betragtede disse Bjergstam- 



*) Nineveh I, p. 179. 

 *•) Narrative I, p. 309. 



