115 



mers bedre Veiledning og Oplysning for at burde va^re en Ho- 

 vedgjeusland for den protestantiske Missions Virksomhed, der- 

 som de ikke skulde blive underkastede samme Skjaebne som de 

 fleste af deres Brodre paa Sletlerne , hvilke ved de romerske 

 kalholske Geistliges Bestraebelser vare blevne bragte til at an- 

 erkjende Pavens Overherredomme. Tildeels i Tillid til de For- 

 sikkringer som den neslorianske Patriarchs Broder under et 

 Besog i Urniiah havde givet, at nemlig Grant paa Grund af sit 

 Rygte soin Laege kunde uden Fare laegge Veien over Hakkari- 

 Kurdernes Districtj havde han faltet den Tanke, umiddelbart fra 

 Urmiah at forsoge Reisen over Bjergene ind til de indre 

 Egne, hvor de omtalede Christne boe. Men denne Route blev 

 dog af Missionsbestyrelsen betragtet som altfor farlig , navnlig 

 af Hensyn til det fjendtlige Sindelag, som de kurdiske Beboere 

 og deres Hovdinge for ikke la?nge siden havde viist mod den 

 forsle europasiske Reisende [Schtiltz) som havde vovel sig ind 

 mellem dette Folk , for at naae til* de neslorianske Christne. 

 Kurderne selv ere et krigersk , vildt Folkefaerd , som leve i en 

 temmelig Uafhaengighed deels som Nomader, deels i Landsbyer, 

 bekjende sig til den muhamedanske Religion og staae i meget 

 ondt Rygte for deres rovgjsBrrige*) og blodlorstige Charakleer. 

 Netop Hakkari-Kviv derne, hvis Hovding havde ladet Schultz 

 myrde, horte til de Stammer, som havde haevdet sig en na?slen 

 fuldkommen Uafhaengighed, og hvis Vildhed gjorde Overfald og 

 Plyndring til deres daglige Haandtering. Istedelfor Reisen gjen- 

 nem deres District blev det derfor Grant foreskrevet at folge 

 den forst angivne Route. I September 1839 befandt Grant 

 sig i Mosul, hvor han gjorde naermere Forbcredelser til sit Be- 



*) I en Saintale som Grant havde nied en Kurder i Overvjerelse af en ncsto- 

 riansk Biskop, der uden Sky bebreidede Kuiderne deres ry<jgesl6sc Op- 

 lorsel, erklaerede den ommeldte I'crson o^anske naivt til Forsvar for sin 

 og sine Landsmaends Levemaade, „at man dog uniegtelig' kunde ved at 

 plyndre en Landsby i een Nat vinde storre Fordeel end ved at dyrke sin 

 Jord i lang Tid". Sig. Soulhgate 1 p. 219. 281 — dog fra en lysere Side 

 skildres Kurderne Southg. I, 286. 



