H7 



besynderligsle Forestillinger*), som allerede antydes ved selve 

 Navnet DjcBvletilbeder. Jo slorre den Afsky er, hvormed de 

 belragtes saavel af Chrislne som Muhamedaner, deslo vanskeli- 

 gere er del at vinde nogen rigtig Kundskab om deres Tro, de- 

 res Forfatning og deres Antal, hvilket sidsle Grant mener om- 

 Irentlig at kunne angive til titusinde. Deres Tro paa en over- 

 sle Gud, deres iErbodighed for Chrislus , deres lagttagelse af 

 inange jodiske og christelige Skikke, Omskjserelse, Daab, Paa- 

 skemaallid, Nadvere, i Forbindelse med Levninger fra de gamle 

 Sabaeers og Ilddyrkeres Gudstjenestc'^^O, deres Sky for at ud- 

 lale Djaevelens Navn***} eller paa nogen Maade udtale sig for- 

 naermeligt mod „M6rkets Fyrsle", og deres dualisliske med Per- 

 sernes Foreslillinger om Ahriman beslaegtede Tro ~ giver den 

 Mening stor Sandsynlighed, at i disse Yezideer have de gamle 

 Manichceer forplantet sig. 



Reisen gik videre over Amadiah, hvor Tyrkerne have en 

 Garnison og ikke tillade de Kurdiske Hovdinge nogen Adgang 



*) Man see f. Ex. den forste europaeiske Skribent, der omtaler Yezideerne, 

 Hyde, Historia Religionis Veterum Persaium. Append, p. 549. 



**) De knaele for den opgaaende Sol og kysse de forste Straaler, som be- 

 skinne en Vaeg eller anden Gjenstand i deres Naerhed; de ville ikke paste 

 et Lys ud med deres Aande eller spytte paa Ilden, for ikke at besmitte 

 det hellige Element. Grant S. 29. Sig. Layard Vol. I. ch. IX. Fletcher 

 I. 225 ff. 



***) Lat/«r</s Besog hos Yezideerne traf sammen med et Barns Fodsel i Hovdin- 

 gen Hussein Beys Huus. I den almindelige Glaede derover beviste man 

 Layard den iEre, at ban skulde give Barnet Navn. Layard befandt sig i 

 nogen Forlegenhed, da ban ikke vidste, hvad Ansvarlighed ban kiinde 

 overlap in standing godfather to a devil-worsbipping baby; men, efter 

 noiere Underretning om at Navngivelsen ikke faldt sammen med Daabsce- 

 remonien, gjorde ban med en Compliment til sin Vsert og bans Folk det 

 Forslag, at Drengen skulde bsere sin Bedstefaders Navn. Under Festlig- 

 ligbederne sad Layard, omringet af Yezideer i Skyggen af nogle Traeer, 

 paa bvis Grene blandt andet en ung Dreng klavrede saa yderlig, at Layard 



ved at see det udbrod: „I>ersom den Satans Dreng " I samme Oie- 



blik erindrede ban sig med Fortrydelse, bvilket Anstod ban gav Forsam- 

 lingen ; men det var for sildigt, og forst efter en rum Tid kunde man til- 

 give den Fremmede en Uforsigtigbed , over hvilken ban bevidnede dem 

 sin Beklagelse (p. 287 f.). 



