97 



medens man ikke sjelden i den omgivende Jordhoi enlen oven- 

 over Kamret eller ved Siden deraf kunde traeffe paa Leerurner 

 med braendte Been og Aske og forskjellige derved nedlagte 

 Sager af Bronce — aabenbart Begravelser fra en sildigere Tid, 

 da Gravskikkene vare blevne heelt forandrede og Kjendskab 

 til Metal indfort i Landet. 



I det Hele viste Steendysserne og Jaettestuerne sig ved ncer- 

 mere Betraglning som absolut forskjellige fra alle andre Old^ 

 tidsminder baade i Beliggenhed, Bygning og Indhold. Det blev 

 saaledes lidt efter lidl klart, at disse Gravminder ingenlunde 

 skrive sig fra den hisloriske Tid og neppe engang fra de i 

 JNorden og det ovrige Europa for Oieblikket herskende Folke- 

 faerd, men snarere fra en hahvild , forgaaet Urhefolkning, 

 der engang hredte sig over Europas Kysler og dens store 

 Floddale^ hvor den med sine simple Redskaber af Sleen og 

 Been ernaerede sig ved Jagt og Fiskeri. Det er et Resultat, 

 som vel i Forstningen bekaempedes ivrigt , isaer af Historiefor- 

 skerne, men som beslandig vinder storre Fasthed ved de tal- 

 rige og overeensstemmende lagltagelser fra Europas forskjel- 

 lige Lande. Navnlig her i Danmark er der hvert Aar indkom- 

 met til Museet for Oldsager en overordentlig Ma>ngde Fund af 

 Sleen-, Been- og Ravsager samt Leerkar baade fra Steen- 

 dysser og Jaellestuer , saa man nu allerede med fuldkommen 

 Sikkerhed veed, hvad disse Graves almindelige Indhold er. 



Men om nu endog dette forholder sig saaledes, er det alii- 

 gevel af stor Vigtighed at undersoge noiagtigen baade Steen- 

 dysserne og Jaettestuerne. Jeg vil ikke tale videre om, at der 

 endnu i fremmede Lande, isaer i England og Frankrige, findes 

 mange Oldforskere, som nodig ville opgive de aeldre Anskuel- 

 ser om disse Mindesmaerker, og som af den Grund sladig be- 

 raabe sig paa, at man forholdsviis bar undersogt alt for faa af 

 dem med tilborlig videnskabelig Omhyggelighed. Men selv i 

 vort Norden, hvor Oldforskerne dog i Hovedsagen ere enigc 

 om, at der paa Sydkysterne engang i den fjerneste Forlid har 



