m 



boet en halvvild Urslammo, soin har efterladl idctmindsle slorsle 

 Delen af disse Mindesmaerker, er der en heel Ma^njrde Sporgs- 

 maale, som forst lilslraBkkeligen kunne loses ved Undersogelser 

 af de paagjeldende Fortidsminder. Medens man f. Ex. her i 

 Landet er og maa va?re fuldkoinmen overbeviist om, at Sleen- 

 dysserne, hvoraf man slundom kun seer et fritslaaende Steen- 

 kammer levnel, have i del Mindre selvsamme Bestemmelse og 

 hidrore fra selvsamme Tid, som de slorre Jaeltesluer, have dog 

 svenske^Oldforskere endog i den allersenesle Tid paastaaet^ at 

 de fritslaaende Sleenkamre, de i Bahuslehn saakaldte „Dyrhus", 

 som netop ere aldeles overeensstemmende med vore Dysser, 

 skulde vaerc Levninger fra en sildigere Periode, den saakaldte 

 ^Broncealder" og fra en her i Norden efter Urindvaanerne ind- 

 vandrel keltisk Befolkning. Men nylig har en ung svensk Old- 

 forsker, Mag. N. G. Bruzelius i Lund, anstillel Undersogelser af 

 slige „Dyrhus" eller Dysser i forskjellige Egne af Skaane, og 

 disse Undersogelser have paa det Fuldstajndigsle bekraeftet de 

 hos OS gjorte lagltagelser*), at Steendysserne have samme Ind- 

 hold og ere fra samme Tid, som Steenalderens velbekjendte 

 Jajltesluer, hvorved den i og for sig svage Theori om en gam- 

 mel keltisk Befolkning i det sydlige Norden vil faae et nyt og 

 stserkt Stod. 



Hvad Jaellesluerne selv angaaer, da har bl. A. den An- 

 skuelse vaeret fremsat, at de, idelmindste for en Deel, have 

 vaeret Boliger, ja nogle af dem endog Boliger, som i Hast skulle 

 vaere forladle af Urindvaanerne , da nyere Folkefaerd indkom i 

 Landet. Denne Anskuel^e er endnu langlfra ikke opgiven, saa 

 ogsaa den kan traenge til neermere Betragtning. Tiltrods for de 

 mange anstillede Udgravninger af Jaettestuer og Steendysser har 

 man, som bekjendt, heller ikke endnu et enesle fuldstaendigt 

 Skelet fra Urbefolkningens Tid, end sige flere, hvoraf man vilde 



*) Annaler lor Nordisk Oldkyndighed 1838-1839 S. 175-176., 1840-1841 

 S. 138-142 og: 1844-1845 S. 193-214. 



