i4g 



blive for IraBllende, dersom det skulde skcc paa en tilfredsslil- 

 lende Maadc, vil jeg kun tillade mig den Bcnja}rkning, at den 

 slaaende Belcgnelse for do 10 Stammers Borlforclsc til „Assy- 

 rien" [2 Kong. 17, 23) og de to andre Stammers Borlforclse 

 lil „Bahyloji'' (2 Kong. 24', 15. IG. 25, 13 slg. 2 Chron. 36, 

 10. 20), tilligemed den Belragliiing, at Nebucadnezar, dor an- 

 saae det politisk rigtigt at borlforc Juda Riges Beboerc fra 

 deres Hjem, dog vcl neppe vildc bringe de Bortforle i umid- 

 delbar og derved for Seirherrerne farlig Berorelse med deres 

 tidligere bortforle Brodre, gjor mig lilboiclig til at tillraDdc 

 Grants Mening. 



Et andet Punkl, hvorpaa Grant laegger megen Vsegt, er, 

 at, medens der ingensomhelst Efterretning haves om, at de 10 

 Stammer skulde vaere blevne forflyttede til et andet Op- 

 holdssted end del, som blev dem anviisl af Salmanassa, bc- 

 sidde vi Vidnesbyrd, som lyde megel beslemt paa, at de ikke 

 vendte tilbage, da Cyrus gav samllige bortforle Joder (Esr. 

 1,3) Tilladelse til alter at lage Bolig i deres Hjem i Pala?- 

 slina. Enkelle Mtend — mener Grant — kunne vel have led- 

 saget deres hjemdragende Stammefa^ller , men som Nation, 

 som el heelt Folk kan det ikke siges, at de ti Slammer vendte 

 tilbage med Joderne fra det Babyloniske Fangenskab. Omtrent 

 50,000 benyltede den af Perserkongen givne Tilladelse, og 

 disse varc .,dc, hvilke Nebucadnezar, Kongen af Babylon, havde 

 fort til Babel", Esr. It, 1. Dengang Esra henved 79 Aar se- 

 nere under Kong Ar'axerxes drog fra Babylon lil Jerusalem, 

 belob Anlallet af de Joder, som fulgte med ham, sig ikke fuldt 

 lil 2000 Mand, blandt hvilke vare faa af de ti Slammer. Efterat 

 have forlalt om den sidstnaevnle persiske Konges Brev, hvorved 

 ban understollede Esra? Foretagende, iiUblev Josephus^^^j at Esra 

 sendle Afskrifler af dclle Brev, som ban lod la^se for Joderne 

 i Babylon, lil alle de Joder, der boede i Medien, hvilke vel 



•) Aiitiq. XI, 5. 



