bleve meget glade over Kongens Naade, men dog ikke gjorde 

 nogen udslrakt Brug deraf; „thi det er kun de to Slammer" ~ 

 siger den jodiske Historieskriver — „som nu staae under Ro- 

 niernes Herredomme, medens de ti andre Stammer ere indtil 

 denne Dag forblevne paa hiin Side af Euphrat*), og have for- 

 merel sig i saa stort Antal, at de ikke kunne tallies". Et andet 

 Yidnesbyrd finder Grant i (den yngre) Kong Agrippas Tale 

 hos Josephus de bello Jud. II i6, hvorved ban soger at 

 fraraade sine Landsmeend fra at Stette sig op mod Romerne, og 

 hvori ban blandt Andet yttrer: „Hos bvem vente I at faae 

 Hja?Ipetropper, da alle Folk i Verden ere Romerne underkaslede? 

 Mon Nogen af Eder udstraekker sit Haab hiinsides Euphrat og 

 mener at kunne vaebne SlammefaBllerne i Adiabene? Vserer 

 visse paa, at de ikke ubesindigen ville indvikle sig i en saadan 

 Kiig, og, om de end modtage saa slet et Raad, vil Partheren 

 ingenlunde tillade det, thi ban baerer stor Omsorg for at bevarc 

 Fred med Romerne og vil ansee det for et Fredsbrud, naar 

 Nogen, som er ham undergiven, vil drage mod Romerne." 

 Endelig vidner endnu Kirkefaderen Hieronymus i femle Aar- 

 bundrede, at 5,indlil denne Dag ere de ti Stammer Kongernc 

 af Persien underdanige og ere ikke loste fra deres Exit" (Conir 

 ment. in Hos. torn. YI p. 73, og paa et andet Sted (torn. Yl 

 p. 80); 5,De ti Slammer beboe indtil denne Dag Byerne og 

 Bjergene i Medien." — Imod det sidsle Yidnesbyrd gjor Ro- 

 binson gja?ldende, at Hieronymus, som vel neermest bar henlet 

 det fra Josephus Antiq. XI. 5. 2., er bleven beslyrket i sin 

 Forestilling ved sine jodiske Laerere i Tiberias; Ihi disse vare 

 tilboielige til at tilla)gge sig selv og deres Skole en hoiere 

 Rang fremfor de med dem rivaliserende Rabbiner hos Joderne 

 i Osten, medens dog — efter R.'s Mening — Sagen forholdt 



*) 'O cfe 7i«j laog Tcoy iGQatjliTiSf xcirct /ajQat/ ifiHvs. ctl &k dty.a 



yviaad-rivcit fi^ Swotfifvca. 



