119 



vilde derfor ved Indgangen til Bjergene ikke tillade Grant at 

 Irsenge videre frem, forend han havde erklaeret , at han ikke 

 var KathoUk. 



Ved Ankomsten (i5de Octbr. 1839) til de uafhaengige 

 Nestorianers District, tog den tyrkiske Cavass Afsked, af Frygt 

 for at falde i Haenderne paa et Folk, hvis strsenge Haevn over 

 tilfoiede Uretfaerdigheder Tyrker og Kurder havde flere Gange 

 la?rt at kjende*). „Til Graendserne af disse Vantroes District" 

 — sagde Paschaen af Mosul til Grant ved hans Afreise — „vil 

 jeg va^re ansvarlig for Eders Sikkerhed. I kan Isegge Guld paa 

 Eders Hoved, og I behover ikke at frygte Noget. Men laBngere 

 kan jeg ikke beskytte Eder, Disse Bjergboere anerkjende 

 hverken Pashaer eller Konger, men fra umindelig Tid bar en- 

 liver Mand vaeret sin egen Konge". 



Ved hverl Fas, som Grant og hans Ledsagere kom igjen- 

 nem, bleve de tilraabte af stserke og alvorlige Stemnner paa 

 Syrisk: ^Hvo ere I? Hvorfra komrne I? Hvad mangier Eder?" 

 Ved at blive nsermere underrettede om Hensigten af Grants Reise 

 og ved at erfare, at han var Laege viste Beboerne megen Glaede 

 og lagde en Venlighed og Opmaerksomhed for Dagen, som var 

 meget forskjellig fra den hykkelske og smigerfulde Hoflighed, 

 der ellers er almindelig blandt Chrislne, som ere underkastede 

 tyrkisk og persisk Herredomme. Denne Opforsel bevaegede 

 ogsaa Grant til at opgive den Forsigtighedsregel , som man i 

 Mosul havde anbefalet ham, ikke at begive sig dybere ind i 



mersk-katholske Missionairer op<?ive deies Bestraebelser for efterhaanden 

 at faae flere og flere Forandringer satte i Va?rk. 

 „This hardy race — siger Southgate II, 244 — whose name is a terror 

 even to the Kurds". . . . Layard fortseller (S. J^64) om de Vanskeligheder, 

 han ofte havde med at holde Fred mellem sine Arbeidsmaend red Udgrav- 

 ningen. iMusselmaendeiie vare altid strax rede til paa deres ssedvanlige 

 Viis at udskjelde de Chrislne ; men de nestorianske Bjergboere optog 

 denne Behandling meget forskjelligen fra de ydmyge Rajaher paa Sletten 

 og replicerede med Epitheta, der lode ilde nok i Muhamedanernes Oren. 

 Nu blev der grebel til Sabler og Gevaerer, indtil Layard fik lagt sig der- 

 imellem. 



