8 



hertigen af Argyll påpekat den beundransvärda adaption, som 

 morkullan företer. De omvexlande bruna, gula och askgrä-fär- 

 gerna, som förekomma bland fallna löf, äro alla representerade 

 i hennes fjäderbeklädnad, sä att hon är nästan omöjlig att upp- 

 täcka der hon står pä marken under träden. Också hos snäp- 

 porna är färgen modifierad sä att den står i full harmoni med 

 de förherskande formerna och kulörerna i sumpmarkernas vege- 

 tation. Mr L est er har anmärkt att skogsdufvan der hon sitter 

 på grenarne af sitt favoritträd, furan, blir mycket svårt synlig, 

 hvaremot dess blå- och purpur-glänsande färg mycket hastigare 

 förråder henne ibland löfträdens ljusare grönska. 



Bland reptilier och batrachier, som tillhöra Skandinaviens 

 och vår fauna, ega vi äfven exempel pä färgimitation. Hugg- 

 ormen och ormslån hafva båda en färg efter sand och hed och 

 helt visst är det denna omständighet, som förorsakar att man så 

 ofta först i sista ögonblicket blir varse den förra, der han ligger 

 hopringlad på vägen eller vid stenröset. Ödlorna, som springa 

 omkring bland riset pä våra backar, äro brun- eller grå-aktiga, 

 som detta, och grodorna, h vilka hoppa pä mossarne, efterlikna 

 dem i den bleka färgtonen. Deremot är löfgrodan, som före- 

 kommer i Skånes bokskogar och lefver uppe bland trädens blad, 

 lifligt grön. 



Bland fiskarna känna vi alla flundran, om hvilken man 

 redan länge vetat att hon eger förmåga att förändra färgtonen 

 hos den färgade sidan, som hon vänder uppåt, allt efter den 

 färg, som är rådande på det botten, hvarpa hon ligger. Sålunda 

 blir hon ljusare på sandbotten, mörkare på dybotten; och denna 

 förändring undergår en och samma individ, om han flyttas till 

 olikartade lokaler. För öfrigt fiuna vi att äfven de aborrar, 

 hvilka lefva hos oss i de små träsk, som hafva så kalladt svart 

 vatten (»Mustajärvi«, »S vart-träsk «, o. s. v., af hvilka vi hafva 

 talrika i vårt land), alltid äro mycket mörkare, än de, som träf- 

 fas i större träsk med ljusare botten eller i Östersjön och dess 

 vikar. Och slutligen gäller det såsom en allmän regel att sä- 

 dana arter, som hålla sig nästan uteslutande till bottnet, såsom 

 ålen, målen (Silurus glanis) och paddfisken (Lophius piscato- 

 rius) äro mörka och utan den silfverglans, som mestadels ut- 



