9 



märker fjällen hos de andra. Vi gä måhända icke för långt, då 

 vi äfven i sjelfva denna silfver- eller perlemor-glans, som är sä 

 karakteristisk för fisk-klassen öfver hufvud, se en imitation efter 

 vattnet, hvilken gör fiskarne mången gäng mindre lätt åtkomliga 

 för andra roffiskar, än de annars vore. 



Med hänsyn till molluskerna vilja vi endast nämna att de 

 ofta utmärkas af en mörk färg, som lämpar sig väl för deras 

 lefnadssätt. 



Men det är hufvudsakligen inom insekternas så formrika 

 och sä mångskiftande klass, som de flesta och tillika de märk- 

 värdigaste exemplen på färgimitation förekomma. Här är det 

 så allmänt att arternas färg står i samband med den omgifvande 

 lokalitetens, att man i sanning råkar i villrådighet vid val af 

 exempel. De flesta af de pä marken lefvande äro mörka och 

 matta; brunt, grått och svart äro här förherskande. Vi vilja 

 kasta en blick på rätviugarnes ordning och vi skola frapperas af 

 den efter olika vistelse orter rådande färgadaptionen. Den uppe 

 i buskarnes eller löfträdens kronor lefvande stora gi'öna värtbi- 

 taren (Locusta viridissima) är helt och hållet blad-grön; de på 

 äugarne lefvande arterna (Locusta vermcivora, Decticiis, Gom- 

 phocerus, med flere) äro gröna med inblandning af brunt, gult 

 eller rödt; den på torra backar hoppande trumgräshoppan (Oe- 

 dipoäa stridida) är brun eller brungrå ; den på klippor och bergs- 

 klackar lefvande Pesotettix pedestris är grå, den bland de torra 

 löfven i våra skogar springande kakerlacken (Blatta lapponica och 

 livida) brungul samt den under stenar, mellan barkspringor m. m. 

 om dagen dolda, egentligen blott nattetid sig rörande tvästjerten 

 (Forficula auricularia och mitwr) brun eller svartbrun; slutli- 

 gen är hus-syrsan (Acheta domestica), som lefver i våra spislars 

 och skorstenspipors mörker, svartaktig. Och liknande exempel 

 erbjuda oss alla ordningar. 



Men också arter af samma slägte förhålla sig på ett lik- 

 nande sätt. Så hafva vi hos oss tre arter af de så kallade tiger- 

 baggarne (Cicindela), af hvilka den allmännaste, C. campestris, 

 om våren flyger och springer efter rof på gräsiga skogsbryn och 

 särdeles bland den med ung grönska då prunkande ljungen ; han 

 är derför grön, hvaremot den pä ännu torrare ställen lefvande 



