10 



c. sylvatica är mörkbrun och den uteslutande pä sandig hafs- 

 kust förekommande C. maritima har en blekt bronzerad gul 

 färg, som derstädes gör henne nästan alldeles osynliga). En 

 ypperlig imitation efter färgen förekommer också hos en annan 

 rofskalbagge, som står nära till detta slägte, Nebria livida, hvil- 

 ken äfvenledes uteslutande lefver på sandiga sjöstränder. 



Men färgadaptionen inskränker sig icke blott till en sådan 

 likhet i allmänna drag. Särdeles lärorik är fjärilarnes ordning. 

 Vi veta att dagfjärilarne under h vilan hafva för vana att slå upp 

 sina vingar i upprat ställning, under det deremot nattfjärilarne 

 lägga dem takformigt öfver hvarandra, sä att det öfre vingparet 

 täcker det undre. Båda äro de i lika hög grad i behof af skydd 

 under hvilan. Och vi finna i sjelfva verket att dagfjärilarne 

 hafva lysande färger pä öfre ytan af alla fyra vingarne, medan 

 deremot dessas undre sidfi oftast är mörk och matt; nattfjäri- 

 larne äter hafva vanligen, dä de ega någon mera i ögonen stic- 

 kande färg, denna på de undre vingarne, under det de öfre äro 

 mörka och, såsom vi skola se längre fram, ofta utmärkta af imi- 

 tativa kulörer, hvilket senare för öfrigt äfven ofta är fallet med 

 den undre sidan af dagffärilarnes vingar. Detta är just hvad 

 vi hade bordt vänta. Den granna rödbårdade adniiralen (Va- 

 nessa atalanta), den rödbruna nässelfjärilen (V. urtic(B) och llere 

 andra blifva med ens nästan osynliga, då de slå ned antingen 

 pä vägens mull eller på plank och husväggar. Den lilla Thecla 

 ruhi, som om våren med sina bruna vingar fladdrar öfver lin- 

 gonriset, försvinner för vår åsyn, så snart hon sätter sig ned på 

 detta och slår upp den gröna undersidan af sina vingar. Blå- 

 vingen (Cupido argus), som flyger öfver de ljungbevuxna ber- 

 gen i våra skogar, är svär att upptäcka, så snart han satt sig 

 ned på stenen och slagit ihop sina undertill grå vingar. Likaså 

 den metalliska, glänsande guldvingen (Polt/om-natus), dä han sit- 

 ter pä sanden och gömmer sitt guld innanför de grå- eller röd- 



^) Wallace anför 1. c. p. 57 ännu åtskilliga i hög grad märkliga färg- 

 adaptioner hos utländska Cicindela-avter. I min redan citerade uppsats (Of- 

 vers. af Vet.-Soc. Förh., XXI, pp. 144 — 148) har jag frän ordningen Henii- 

 ptera antecknat flere exempel på färgimitation efter olika lokaler hos sär- 

 skilda arter af några större genei-a, som förekomma hos oss. 



