förknippas en hel serie af tankar och förestäUningar. En from 

 man har sagt att öfver nästan hvarje ord i bibeln en predikan 

 kunde skrifvas. Så ock med naturens bok, ty också hon inne- 

 håller — Guds ord. 



Nä väl, vi vilja taga en text, som helt visst skall sj^nas 

 mången i hög grad obetydlig. Vi vilja till en början tala om 

 djurens färg, för att sedan leda oss till några anmärkningar 

 om deras form. Medgifvom att de flesta af oss icke närmare 

 tänkt öfver detta ämne; och jag är dock viss pä att, innan vi 

 lemna det, vi skola göra det med en ny verld af föreställningar 

 och bilder inom oss. 



Det är med naturalhistorien såsom med de gamle egyp- 

 tiers hieroglyfer. Dess teckenskrift är icke lätt att tyda; först 

 genom talrika kombinationer kunna vi leda oss till de enskilda 

 hieroglyfernas mening. Och ett bevis på att vi fattat dem rätt 

 se vi deri att vi, sedan de en gång blifvit tydda, kunna läsa 

 oupphörligt mer och mer, kunna ur de nya sammanställningar 

 af dem, som möta oss, hemta allt fort nya meningar. I sjelfva 

 verket lemnas det bästa beviset på en teoris rigtighet deri, att 

 hon i sig kan upptaga och förklara allt flere nya fakta, som upp- 

 täckas. 



Vi vilja derför nu först lära känna de enskilda hierogly- 

 fer, hvilka bilda vår text; låtom oss sedan lyssna till den tolk- 

 ning, forskarene lemnat af de samma. 



På samma sätt som de forntida ristningarne i hällarue 

 länge och väl betraktades såsom märkliga kuriosa, utan att man 

 ens kom på den tanken att de i sig kunde innefatta någon me- 

 ning, tills man omsider fann att dessa streck dock hade en viss 

 regelmässighet, att de äterfunnos i bestämda sammanställningar, 

 o. s. v., ja tills man slutligen i dem förvånad såg ett helt språk 

 med en skatt af ovärderlig kunskap för historieforskaren ; sa har 

 det äfven varit med naturalhistoriens hieroglyfer. Ända till se- 

 naste tid hafva många, äfven framstående forskare gått förbi 

 dessa streck och linier i naturvetenskapen utan att i dem se nå- 

 got vidare. Men äfven deras förlossare och lifgifvare skulle 

 komma, likasom också stenarnes bundna språk väcktes till lif 

 genom den lärdes trollstaf. 



