En stor mängd djur hafva ett alldeles nödvändigt behof 

 att dölja sig, att göra sig osynliga för sina fiender eller ock för 

 att derigenom lättare kunna nalkas sitt rof. I hvartdera fallet 

 står detta behof i närmaste sambaud med och utgör ett vilkor 

 för djurets existens. Detta behof är än större för de djur, hvilka 

 annars icke ega något försvarsmedel. Och det bästa skydd, som 

 kan lemnas, består deri att djuret så mycket till sin färg liknar 

 omgifningen, att det derigenom mindre lätt faller i ögonen. En 

 allmän likhet till färgen med lokaliteten, hvarest djuret 

 vistas, är derför det första, som utilitets-principen kan sägas for- 

 dra för annars icke skyddade djur. 



Vi vilja med blicken på vår fauna undersöka i hvad män 

 denna fordran är uppfyld. Till en början erinra vi oss de tvä 

 stora grupper af djur, vi kunna åtskilja med afseende ä den tid, 

 de äro i rörelse. Och härvid rinner oss genast i hågen att den 

 mörka färgen är en allmän regel för alla nattdjur. Möss, råt- 

 tor, mullvadar, nattlappar ega de minst i ögonen stickande fär- 

 ger och blifva nästan osynliga pä en tid af dygnet, dä en ljus 

 färg onekligen lätt skulle röja dem. Ugglor och getmjölkare ega 

 en mörkt spräcklig fjäderbeklädnad, som gör dem osynliga om 

 natten, på samma gäng densamma genom sin likhet med trädens 

 bark och laf beklädnad utgör ett godt skydd för dem om dagen. 

 Och det är kändt att nattfjärilarne (Noctuce) nästan samteligen 

 äro mörka, under det dagfjärilarne briljera med den mest lysande 

 färgprakt, likasom äfven att de flesta natt-skalbaggar utmärkas 

 af svarta, matta färger. Äfvensä hafva de arter, som föra ett 

 underjordiskt lif eller lefva i mörker (Blaps) och grottor, mörka 

 eller bleka färger. Att bland dem t. ex. söka en metallisk art 

 skall väl städse vara fåfängt. 



Men frånse vi den tid, på h vilken djuren lefva, skola vi 

 äfven efter lokaliteten öfverhufvud anträffa en i ögonen fallande 

 färgadaption. Sä anför Wallace att ökendjur i allmänhet hafva 

 en påtaglig sandfärg och Rev. Tristam har berättat från norra 

 Afrika att derstädes utan undantag öfre fjäderdrägten hos hvarje 

 fågel, vare sig lärka, sångare eller sandhöna, och äfven pelsen 

 hos alla smärre däggdjur, skinnet hos alla snokar och ödlor är 

 enformigt isabell- eller sandfärgadt. 



