43 



tet vis förklara alla dessa egendomliga imitationer efter bark, 

 blad, mossa, pinnar, exkrementer, om hvilka vi i första afdel- 

 niugen af var uppsats talat! Och slutligen anknyter sig till alla 

 dessa invändningar det gradvisa i hela denna följd af företeel- 

 ser, hvilket vi redan i det föregående mera än en gäng fram- 

 liallit. 



Den enda utläggning af dessa fenomen, som mera än de 

 andra tillfredsställer oss, återstår i Wallaces eller, om man sä 

 vill kalla den, Bates' teori. Vi hafva redan delvis gjort be- 

 kantskap med densamma vid frågan om den protektiva färgimi- 

 tatiouen och likheten mellan insekter och vissa vextdelar m. m. 

 Vi skola ännu en gäng återgå till denna teori om »bevarandet 

 af det ändamälsenligaste« och vi låta mr Wallace sjelf tala: 

 »I naturen finnes en allmän öfverensstämmelse«, säger han (1. c. 

 pag. 123), »emellan ett djurs färger och dess vistelseorts. Arkti- 

 ska djur äro hvita, ökendjur sandfärgade, de som bo mellan löf 

 och gräs gröna, nattdjur mörka. Detta är visserligen icke en 

 universalregel, men en mycket allmän och blott sällan omvänd 

 sats. Gå vi något vidare, sä finna vi fåglar, kräldjur och in- 

 sekter så färgade och tecknade, att de likna fullkomligt klippor, 

 bark, löf, blommor, på hvilka de pläga sitta, och — derigenom 

 äro de pä ett verksamt sätt dolda. Ännu ett steg framåt, och 

 vi hafva insekter, hvilka sä väl till form och färg exakt likna 

 bestämda blad, pinnar, mossbevuxna qvistar eller blommor, 

 och i dessa fall understöda egendomliga vanor och instinkter 

 bedrägeriet och dölja ytterligare djuret. Vi komma nu till en 

 ny sida af fenomenet, och komma sä till varelser, hvilkas fär- 

 ger h varken dölja dem, ej heller göra dem lika föremål ur vext- 

 eller sten-riket, tvärtom äro i ögonen fallande; men de likna dä 

 fullkomligt någon annan varelse af en alldeles skild grupp, un- 

 der det de i sitt yttre utseende mycket afvika från dem, med 

 hvilka de till följd af alla väsentliga delar af sin organisation 

 äro närmast beslägtade. De uppträda nästan såsom skådespelare 

 eller maskerade personer, som målat och klädt ut sig pä skämt, 

 eller såsom bedragare, hvilka vilja passera som väl kända och 

 aktningsvärda medlemmar af samhället. Hvad är meningen med 

 denna främmande förklädnad? Nedlåter naturen sig till bedra- 



