44 



é 



geri och maskerader? Vi svara: det gör hon icke. Hennes 

 grundsatser äro dertill för alvursamma. Det finnes ett ändamål, 

 en nytta i hvarje detalj af hennes verk. Likheten af ett djur 

 med ett annat är till sitt väsende af samma natur, som likheten 

 med löf eller bark eller öknens sand och motsvarar fullkomligt 

 samma ändamål. I ett fall vill fienden icke angripa löf eller 

 bark, och sålunda är bedrägeriet ett skydd; i andra fall anfalles 

 det efterhärmade djuret af åtskilliga orsaker icke af fiender, som 

 annars vore nära till hands för den ordning, till hvilken den 

 härmande arten hör, och på detta sätt erhåller denna senare ett 

 synnerligt verksamt skydd. Vi hafva med afsigt visat att för- 

 klädnaden i båda fallen är af samma natur genom att från samma 

 grupper framhålla arter, hvilka likna vexter, och andra, som imi- 

 tera lefvande djur af främmande grupper. — — — En fortsatt 

 undersökning afslöjar för oss det faktum, att i åtskilliga fall af 

 dessa båda slag af maskering honan ensam är förklädd^); och 

 dä det kan bevisas att honan behöfver skydd vida mer än ha- 

 nen, och att hennes bibehållande vid lif under en mycket längre 

 tid är fullkomligt nödvändigt för racens fortbestånd ^), hafva vi 



^) Af de stickande steklarne äro bada könen lika grant färgade, likaså 

 af Carahider, Coccinellidcr, Clirysomelider, Cetoniider, Buprcstider, med 

 flere skalbaggar, som hafva i hårdhet, lukt, smak och dylikt ett särskildl 

 skydd; men bland de arter, hvilka utmärka sig för protektiv färglikhet, lu- 

 det ofta nog just honan, som företrädesvis eller uteslutande har matta, döl- 

 jande färger, och ibland de maskerade formerna hafva vi framhrdlit hurusom 

 endast detta kön är mimiskt af Diapiwra mendica, Si/stellonottts, Myrmc- 

 dohia och Michrophysa. O. M. R. 



-) »Könens inbördes betydelse varierar mycket inom olika djurklasser. 

 Bland de högre ryggradsdjuren, hos hvilka antalet af i hvarje kulle födda 

 ungar är ringa och samma individer yngla flere år å rad, är båda könens 

 bevarande nästan lika vigtigt. I alla de talrika fall, i hvilka hanen skyddar 

 honan och hennes af komma eller hjelper till att förskaffa dem föda, ökas 

 hans betydelse i naturens ekonomi, ehuru den måhända aldrig är lika stor 

 som honans. Hos insekterna eger ett helt annat fall rum. De para sig blott 

 en enda gäng i lifvet och hanens förlängda tillvara är i de flesta fall full- 

 komligt onödig för rasens bestånd. Honan deremot måste ännu länge fort- 

 lefva för att lägga sina ägg pä en plats, lämplig för affödans utveckling och 

 förkofran. Deraf den stora olikheten i behof af skydd för de båda könen. 

 Och vi böra derför vänta oss att den för honan egna protektionen hos ha- 



