45 



deri yttermera ett vitnesbörd för att likheten i samtliga fall tje- 

 nar samma stora ändamål — artens bevarande». 



»Då vi fursökte förklara dessa företeelser såsom åstadkomna 

 genom » föränderligheten « och det »naturliga urvalet «, utgingo 

 vi frän det faktura, att hvita afarter mycket ofta synas fortbestä 

 och förökas, när de skyddas för fiender ^). Vidare veta vi att 

 varietetér tillfälligtvis uppstå, visande många andra färger; och 

 då de raser, hvilkas färger äro för dem skadliga, sä att de lätt 

 röja dem, utrotas, hvaremot de, hvilka i färgen ega ett skydd, 

 ovilkorligen lättast bibehålla sig, sä behöfves intet vidare för att 

 förklara polar- och öken-djurens skyddande färger. Men om vi 

 en gång gå in härpå, så finnes det en sådan sammanhängande 

 och gradvis framträdande serie af exempel på hvarje slags skyd- 

 dande likhet ända till de mest underbara fallen af hvad vi be- 

 nämnt »mimicry«, att vi icke förmå uppdraga någon gräns och 

 säga : så långt kan föränderligheten och det naturliga urvalet för- 

 klara företeelserna, men för alla de öfriga fordras en mägtigare 

 orsak «. 



Medan sålunda alla de andra framhållna hypoteserna an- 

 tingen erbjuda en mängd svårigheter eller till och med direkt 

 stå i strid med några bland de mest konstanta och anmärknings- 

 värda fakta, för hvilka vi ofvan redogjort, synes deremot Wal- 

 laces teori om »bevarandet af det ändamålsenligaste« 

 eller med andra ord den sä kallade »utilitets-principen« vara den 

 enda, till hvilken de särskilda fallen låta hänföra sig och ur 

 hvilken de kunna förklaras. 



Och häri, likasom i så många andra af den nyare natural- 

 historiens resultat, röjer sig skönjbart den befruktande inverkan 



nen vore mindre utbildad eller alldeles saknades. I sjelfva verket bestyrka 

 fakta fullkomligt denna suppositions. Wallace, pp. 111, 112. 



^) Här torde vara plats att omnämna det fleré fjärilar, hvilka annars 

 förekomma i ljusare färger, uppträda i Britannien och särskildt i dess sten- 

 kols distrikt med mörka, nästan svarta varietetér, en företeelse, som man för- 

 sökt förklara pä mänga sätt, men hvilken d:r Buchanan White i »the 

 Entomol. Monthly Magazine« (1877) vill hänföra till en adaption efter den 

 allmänna färgtonen hos marken i ofvan nämnda omräden, säsom vi tro icke 

 utan skäl. O. M. R. 



