AQ Pattedyr. 



ret tykbarkede Partier afgnaves helt ind til Splinten. Gnav paa 

 Weymouthsfyr af Rødmus forekommer meget hyppig; man finder 

 Stammer paa indtil 7 — 8 Tommers Diameter gnavede af dem. Det 

 har imidlertid vist sig^ at naar Weymouthsfyr- Stammer er gna- 

 vede, er de — som det synes stedse — angrebne af Peridermium 

 pini, og det er væsentlig kun i de Dele af Barken, hvori Svampen 

 findes, at Musen gnaver. Dette Gnav paa Stammen af Weymouths- 

 fyr er derefter økonomisk set uden videre Betydning, da Svampen 

 sikkert alligevel vilde have dræbt Træet. 



En Træart, heldigvis af meget underordnet Betydning, som 

 ligeledes er meget hjemsøgt af Rødmusen, er Hyld. Dens Bark 

 afgnaves helt ind til Veddet, som ofte bærer Spor af Musenes 

 Tænder i sin Overflade ; endog temmelig tykke Stammer (indtil 

 3^/2 Tommes Diameter) med meget tyk (2 — 3 Linier tyk) Bark kan 

 man se gnavede af den. Gnavet strækker sig hojt op i Træet. — 

 Ogsaa Tørstetræet (RJiamnus fra7ig2ila) afbarkes med Forkærlig- 

 hed, indtil de yderste Forgreninger, og paa lignende Maade be- 

 handles Bævreasp (Beling, Coester). 



At nu alt dette Gnav virkelig skyldes Rødmusen og ingen 

 anden, er efter de fra forskellig Side meddelte Iagttagelser sikkert 

 fastslaaet. Beling fangede saaledes i et begnavet Torstetræ (ved 

 Hjælp af en Fælde) en Rødmus, der ved Undersøgelsen viste sig 

 at have Bark af samme Træ i sin Mave; Reiss fangede ved be- 

 gnavede Lærketræer Rødmus med »Partikler af Lærkebark« i Maven; 

 Coester fangede i begnavede Lærke og Bævreasp flere Rødmus og 

 en skød han, medens den sad og gnavede. At Skovmusen, der 

 ligesom Rødmusen klatrer, ikke tager Del i Arbejdet og navnlig 

 ikke — som man har ment — gnaver Askebark, fremgaar af Iagt- 

 tagelser paa fangne Exemplarer (se min Afliandl. S. 11), der ikke 

 rørte de Grene, der var lagt for dem, medens fangne Rødmus 

 netop (anf. St. S. 16) med god Appetit afbarkede Ask og Weymouths- 

 fyr. Markmusen klatrer ikke, saa om den kan der ikke være Tale; 

 Hasselmusen lever hos os tildels slet ikke paa de Steder, hvor det 

 beskrevne Gnav findes. Om Egerngnav kan der heller ikke blive 

 Sporgsmaal: Gnavsporene er for fine. Gnavet tildels for nær ved 

 Jorden eller paa altfor tynde Grene; det utvivlsomme Egerngnav 



^ Se Tidsskr. f. Skovvæsen 8. Bd. A S. 91—95. 



