Bogfinken. gj 



falder afj. Hunnen er graalig, hvor Hannen er rodlig, blaa og 

 brun. 



Bogfinkens Føde er efter den almindelige Angivelse overvejende 

 Fro, men som Wachtls Analyser udviser fortærer den ogsaa i ikke 

 ringe Omfang Insekter. Af Frø, som den fortærer, kan nævnes 

 Naaletræsfro, Ælle- og Birkefrø, Bog. Den er meget almindelig her 

 i Landet; en Del Exemplarer drager bort om Vinteren, men andre 

 forbliver her. 



Medens den Nytte, som Bogfinken gor i Skoven, vistnok ikke 

 er betydelig, anretter den derimod undertiden ikke ringe Skade 

 ved at æde Frø og spæde Planter i Saabede, ligesom den væsentlig 

 kan forringe Frømængden i naturlige Foryngelser. Det er utvivl- 

 somt i forstlig Henseende en overvejende skadelig Fugl. 



b. Kvækerfinken (Fr. montifri7igilla). 



Under Næbbet og fortil paa Brystet er den rustgul, paa den 

 øvrige Del af Undersiden hvid Hannen er om Sommeren sort 

 paa Hovedet og paa den forreste Del af Ryggen; om Vinteren er 

 de paagældende Fjer kantede med gult og det nævnte Parti faa'r 

 derved et spættet Udseende. 



Den yngler i de nordlige Dele af Skandinavien, men kommer 

 hertil i store Flokke om V^interen. I Levemaade ligner den Bog- 

 finken og den gor Skade paa lignende Maade. Den fortærer en 

 Mængde Olden. 



c. Gronsiskenen (Fr. spinus). 



Lille Fugl med meget spidst Næb. Bægge Kon gronlige paa 

 Oversiden med morke Længdepletter. Paa Undersiden er Hannen 

 gul. Hunnen hvid med gulagtigt Anstrog og morke Pletter. Hannen 

 er sort ovenpaa Hovedet. 



Det er en Skovfugl, der yngler i Naaleskove; hos os ses den 

 især i Antal om Efteraaret og om Vinteren. Dens Fode er Fro; 

 Nilsson nævner Birke-, Ælle-, Fyrre-, Gran- og Tidselfrø. Efter 

 Altum opsøger den med Forkærlighed Ællene for at fortære Frøene ; 

 den kan træffes »i Tusindvis« i Ællekrattene, og A. mener, at den 

 i den Egn, hvor han færdes, tager den storste Del af Ællefrøene. 

 Hvad den tager af Insekter, skal ikke være meget. 



