Krondyret. ^e 



voksningen af storre Saarflader foregaar; Landbohojskolens Samling 

 ejer meget instruktive Tværskiver af Træer derfra. Den paa Tavle i, 

 A, afbildede Skive er af et Træ, som i særlig Grad har været mis- 

 handlet. Den Del af Træet, der ligger indenfor den forste Skræl- 

 ning, viser 15 Aarringe og en Diameter af 4 — 4V2 Tomme. Træet 

 er dengang — det var altsaa vel, da det var i 20 Aars Alderen — 

 blevet skrællet i omtrent Vs af sit Omfang. Derefter er der hen- 

 gaaet (at domme efter Antallet af Aarringe senere end Skrælningen) 

 15 Aar, i hvilke kun Vs — V^ af det skrællede Parti er blevet over- 

 dækket. I Mellemtiden, 6 Aar efter forste Skrælning, er Træet 

 blevet skrællet paany, denne Gang paa den anden Side, dog i 

 mindre Omfang; i de derefter forløbne 9 Aar er dette Saar kun i 

 ringe Udstrækning blevet dækket ved Overvoksning. Veddet er 

 selvfølgelig stærkt fronnet. En anden Tværskive (Tavle i, B) viser 

 indenfor Skrælningen 16, udenfor samme 25 Aarringe; men skbnt 

 Skrælningen kun har fundet Sted i ^/s — V2 af Stammens Omfang, 

 er Træet dog i Løbet af disse 25 Aar ikke naaet at dække hele 

 Saarfladen, om end den storre Del af den ganske vist er dækket. 

 Veddet er atter her temmelig fronnet. — Paa Frijsenborg er Kron- 

 vildtskrælning kun bemærket paa Gran. 



Af andre Træarter, som skrælles af Kronvildt, kan nævnes: 

 Ædelgran (som skal være meget udsat derfor) , Fyr (kun i den 

 yngre Alder, da Fyrrens Bark snart bliver for grov), Eg (med Spejl- 

 bark), Bøg, Avnbøg, Ask (stærkt) osv. 



Et interessant Forhold er, at Kronvildtet i ældre Tid skrællede 

 lidt eller slet ikke, medens nu det meste Kronvildt skræller. Dette 

 fremgaar, som det synes, ret bestemt af den ældre Forst- og Jagt- 

 litteratur, hvori mange Beskadigelser af mindre Betydning omtales, 

 medens der om Skrælning bevares fuldstændig Tavshed^. Forst 

 fra Midten af forrige Aarhundrede begynder Klagerne over Skræl- 

 ning. I en af Reuss^ citeret Bog fra 1753 staar følgende beteg- 

 nende Udtalelse: »Was aber das Borken-Scheelen des Rothwild- 

 brets betrifft, so ist solches hergegen an anderen Orten noch weniger 

 bekannt und nur hier im Haarz und absonderlich in der Commu- 

 nion in den letzten 20 — 30 Jahren her erst, wie mich die alten 

 Forst- und Jagdbedienten versichern, so stark angefangen.« Det 



^ Se Reuss, anf. Sted S. 12 o. flg. - S. 19. 



