Daadyret. 2Q 



1 80 Stk.)^ I Jylland findes udenfor Frijsenborg (hvor Bestanden 

 nu anslaas til 800 Stk.) kun meget lidt fritstaaende Daavildt. — 

 Daavildtet opnaar, naar det er fritstaaende, en langt stærkere Ud- 

 vikling end i Dyrehaver; saaledes vejer paa Ravnholt Distrikt en 

 fritstaaende Skuffelhjort »opbrækket« indtil 150 Pund, en fra Dyre- 

 haven sammesteds indtil 120 Pund; en Daa henholdsvis 65 — 85 og 

 50 — 60 Pund, en Kalv henholdsvis 40 — 50 og 25 — 35 Pund-. 



Daavildtet gor omtrent Skade paa samme Maade som Kron- 

 vildtet. Det bider og fejer, og det skræller, det sidste dog 

 ikke saa almindelig som Kronvildtet. Dog er det ingenlunde saa, 

 at det skulde være nogen Sjældenhed, at Daavildtet skrællede, eller 

 at det kun skulde være Dyrehave-Vildt, der gjorde det; ogsaa frit- 

 staaende Daavildt skræller, om end ikke allevegne. Ask, yngre og 

 ældre, synes det at skrælle med Forkærlighed; men ogsaa forskel- 

 lige andre Træer, Bøg, Gran osv., skrælles af Daavildt. 



Som Exempel paa Daavildtskrælninger kan jeg anføre dem, der 

 findes paa Bognæs'^ i Roskilde Fjord. Bognæs er ved en smal Land- 

 tange, paa hvilken det er rejst et Grænsehegn , forbundet med det øv- 

 rige Sjælland; det har et Areal af 855 Tdr. Land, hvoraf storste Delen 

 Skov og Strandeng ; Vildtet kan om Vinteren færdes paa det hele (und- 

 tagen de indhegnede Kulturer, 100 Tdr. Land), om Sommeren er 

 det udelukket fra Bognæsgaardens 120 Tdr. Land Sæd- og Græsmark. 

 Det fodres om Vinteren med Hø og Majs. For mange Aar tilbage var 

 Dyrene indelukkede i en Dyrehave, senere blev der lukket op for 

 dem. Skrælningen begyndte i Firserne*. Asken er det Træ, det 

 særlig gaar ud over; Dyrene skræller baade tynde, 3 — 4 Tommer tykke 

 Aske og meget svære, 10 — 15 — 20 Tommer tykke Askestammer; under- 

 tiden begynder de paa Rodudløberne og fortsætter saa op ad Stammen, 

 men hyppigst angriber de et Sted midt paa Stammen og afskræller 

 en stor Plet paa den ene Side; undertiden gaar Pletten helt rundt. 

 Asken skrælles paa Bognæs kun om Vinteren^. Det er meget 

 forskelligt med Skrælningen efter Aarene; i Vinteren 1894 — 95, i hvilken 

 der var rigelig Olden, var den saaledes kun af ringe Betydning, medens 

 der blev skrællet stærkt i Vinteren 95 — 96. Storste Parten af Askestam- 



^ Disse Angivelser er tagne fra Bechers Meddelelser i Dansk Jagtt. 3. Aarg. 

 S. 106. 



* Efter Fr. Wedel i Dansk Jagttidende 2. Aarg. S. 103. 



^ Jeg skylder Hr. Skovrider Hedemann de Oplysninger og Prøvestykker, som 

 ligger til Grund for efterfølgende Fremstilling. 



■* Efter Skovr. Hedemanns Meddelelse er det forst, efter at Bognæsgaarden blev 

 bortforpagtet og dens Marker indhegnede, at Dyrene begyndte at skrælle. Vildtet 

 vejer heller ikke saa meget og Gevirerne er ikke saa stærke som for hint Tidspunkt. 



^ Ligesaa paa Frijsenborg. 



