Musefamilien. 



33 



De danske Arter af Musefamilien horer til to Slægter, der er 

 meget forskellige indbyrdes, nemlig SI. Mus (de ægte Mus) og SI. 

 Arvicola (Studsmus). 



Hos SI. Mus er Halen lang. Ørene fremstaaende, Kindtændernes 

 Krone lav, knudret eller forsynet med lave Tværkamme, Rødderne 

 lange. Af vore Arter af denne Slægt har kun M. sylvaticus. Skov- 

 musen, nogen Interesse i forstlig Henseende. 



Hos Studsmusene (Arvicola) er Halen kort (hojst ^jt af Hoved 

 og Krop tilsammen). Ørene korte, rager kun lidt eller slet ikke 

 frem af Pelsen; Kindtændernes Krone er meget hoj, dybt riflet paa 



A 



D 



Fig. 15. Kindtænder af: Skovmus i^A) , Rød mus i^B — C), Markmus [Arvicola 

 agrestis] (-D), sete fra Siden, c Cement i Furerne paa Tanden. — ( )ratr. ^"/i. 



Sidefladerne (i Furerne er der Cement), paa deres Slidflade er der, 

 svarende til Furerne, store Emailslynger, som løber omtrent paa 

 tværs af Kæbens Længderetning; Kindtænderne er sædvanlig rod- 

 løse, saaledes at de kan blive ved at vokse hele Livet igennem. 

 Alle de fire danske Studsmus vil nedenfor blive omtalte. 



Sammenligner man de ægte Mus og Studsmusene med hin- 

 anden, viser det sig, at de sidste er forholdsvis kraftigere Dyr og 

 meget udprægede Planteædere, hvis Tandsystem kan magte Plante- 

 dele, som de andre maa lade ligge. Allerede Fortænderne er kraf- 

 tigere end hos de ægte Mus, men navnlig er Kindtænderne ud- 

 mærket udviklede: medens de ægte Mus med deres svage Kind- 

 tænder ikke er i Stand til at bearbejde haardere eller sejere 

 Plantedele, men kun blødt eller skørt Plantevæv (spirende Frø, 

 Frøhvide etc), kan Studsmusene ved Hjælp af deres tværstribede, 

 uopslidelige Kindtænder æde grønne Plantedele, Rødder, Bark osv. 



Boas : Forstzoologi. 3 



