Jordrotten. C C 



har aabnet Gangene og stillet sig paa Anstand i Nærheden og har 

 skudt Rotten, naar den kom frem (den skal være meget nysgerrig). 

 Bedst er vistnok Anvendelse af Gift, navnlig Strychnin, der 

 f. Ex. anbringes i Roestykker, som lægges ind i Gangene; Strychnin- 

 hvede vil formodentlig ogsaa kimne anvendes imod den. 



2. Egernfamilien (Sciuridæ). 

 Af denne Familie har vi her kun én Form at omtale, nemlie 



Egernet (Schirus vulgaris). 



Egernets almindelige Udseende er saa bekendt, at vi ikke be- 

 høver at dvæle derved. Farven er i Almindelighed rødbrun (Bugen 

 hvid), men der træffes ogsaa sorte (eller rettere graasorte) Exem- 

 plarer (med hvid Bugside), om end de fleste Steder som en Sjæl- 

 denhed. Mærkelig nok er alle (eller de fleste) Egern paa Fyn 

 sorte. I koldere Egne, f. Ex. i det nordlige Norge og Sverrig, • 

 bliver Egernet graat om Vinteren (»Graaværk« kaldes Skindet). 

 Kindtænderne er svage med en lav Krone med Knuder eller svage 

 Tværkamme (der er fem Kindtænder foroven, af hvilke den forste 

 er en lille Stift, fire forneden). 



Egernet er som bekendt et Dyr, der horer hjemme i Træerne, 

 og som med stor Virtuositet løber op ad Stammen og hopper fra 

 Gren til Gren, ja fra den ene Trækrone til den anden; svarende til 

 denne Levemaade er Kløerne store, krumme, spidse, stærkt sammen- 

 trykte, Lemmerne (især Baglemmerne) temmelig langstrakte. Tæerne 

 lange. Ogsaa paa Jorden, hvor det ingenlunde sjælden ses, be- 

 væger det sig hurtig i Løb, men iler, naar nogen nærmer sig, 

 hurtigst mulig op i det nærmeste Træ. Af Kviste, Løv, Mos, etc. 

 danner det sig oppe i Træerne (undertiden i hule Træer) kugle- 

 formige Reder med et Hul paa Siden i. En undersøgt Egernrede, 

 bygget i Toppen af en stærkt grenet ung Eg (12—14 Alen hoj) 

 mellem to tæt ved hinanden staaende stærkere Grene, hviler paa 

 et Underlag af løse Kviste, der atter støtter sig til Tværgrene fra 

 de to nævnte storre Grene; den er ogsaa paa Siderne og foroven 

 dækket af løse Kviste, men bestaar iøvrigt væsentlig af Mos og 



^ Forskellige Forfattere angiver, at der foruden Indgangs-Aabningen endnu er en 

 anden, mindre Aabning modsat den. En saadan fandtes ikke paa den af mig under- 

 søgte Rede. (Efter Blasius er der ogsaa kun én Aabning). 



