Barkbiller. l8l 



sig endog korte Overvintringsgange inde i Barken. Nogle Arter 

 sværmer meget tidlig om Foraaret, Marts — April, andre forst senere, 

 Maj — Juni; de, der har to Generationer, sværmer desuden hen paa 

 Sommeren. I Parringstiden træffes Barkbillerne flyvende, undertiden 

 i hele Sværme. 



Barkbillerne hører som bekendt til de mest berygtede skade- 

 lige Insekter. Den Skade, der herved især tænkes paa, er den,' 

 som de kan foranledige ved deres Ynglevirksomhed. Mange Bark- 

 biller er iøvrigt i denne Henseende ganske uskadelige, idet de al- 

 drig yngler i andet end døde eller døende Træer. De Arter, der I 

 kan gore Skade, er saadanne, som yngler — eller kan yngle — i 1 

 temmelig friskt Materiale, og som f. Ex. angriber Træer, der er svækkede 

 ved Svampeangreb, ved Angreb af bladædende Insektlarver eller ved 

 Lysstilling, Træer, som man i mange Tilfælde paa ingen Maade kan 

 ønske dræbte. De store Barkbilleødelæggelser, hvorom Beretninger 

 foreligger især fra Tyskland og Østerrig, hører alle herhen. Det er 

 især efter Stormskade eller efter Afnaaling, hvorved der er revet 

 store Huller i gamle Bevoksninger, at den omgivende Bestand i 

 stor Udstrækning er bleven ødelagt af Barkbiller (se herom ved 

 Tom. typographus); særlig har det været slemt i de store sammen- 

 hængende Naaleskovsarealer, hvorpaa hine Lande er saa rige. Her 

 i Landet er den Skade, som Barkbillerne anretter ved deres Yngle- 

 virksomhed, forholdsvis beskeden. Ganske vist finder man i vore 

 Skove talrige dode Træer, som er fulde af Barkbillegange, men i 

 de allerfleste Tilfælde har Træerne, for Barkbillerne gik i dem, 

 enten været døde eller saa syge, at de ogsaa uden Barkbillernes 

 x-\ngreb snart vilde være gaaede ud ; og man maa i det hele være 

 noget varsom med at erklære om et Træ med Barkbiller i, at det 

 er »ødelagt af Barkbiller«. Der kan bl. a. næppe være Tvivl om, 

 at Barkbillerne har faaet Skyld for meget, som i Virkeligheden 

 kommer paa Svampenes Regning. 



Der er ved ovenstaaende Bemærkninger kun tænkt paa den »phy- 

 siologiske'< Skade, som Barkbillerne kan anrette ved at yngle i Træerne. 

 Enkelte Arter med afvigende Levemaade kan gore ikke ringe Skade paa 

 en helt anden Maade, nemlig ved at forringe Veddets Værdi, idet de 

 gnaver deres Gange dybt ind i dette (se navnlig Tom. lineatus). 



Men ogsaa paa anden Maade end ved deres Ynglevirksomhed 



kan Barkbillerne gore Skade, nemlig ved det Gnav, som det ud- 



