Lophyrus rufus. 249 



ledes at man ser Træer, som har mistet alle de ældre Naale. At 

 Træet herved lider et Tab, er jo aabenbart; men da Majskuddets 

 Naale skaanes og det ovennævnte Barkgnav vistnok i Reglen kun 

 er ganske underordnet, er Tabet dog ikke af saa stor Betydning, 

 at Træet gaar ud eller væsentlig forringes, og i det hele har 

 denne Art næppe gjort følelig Skade hos os, skont det er den af 

 Lophyrus-Arterne, der optræder i storst Antal her i Landet. 



Det bor dog anfores, at L. rufus kan — om end sjældent — 

 optræde paa en saadan Maade, at den kommer til at gore Skade af 

 Betydning. Det sker nemlig, naar Larverne er meget talrige, at de 

 efter at have fortæret de øvrige Naale ogsaa gaar over paa Maj skuddet 

 og fortærer Naalene paa dette. Saaledes er L. rufus optraadt i Norge^, 

 bl. a. paa Jæderen, hvor en stor Del Skovfyr gik ud som Følge af 

 komplet Afnaaling; »Buskfuruen« (formodentlig Bjærgfyr), som stod af- 

 vekslende med Skovfyrren, holdt sig bedre, skont ogsaa den blev an- 

 greben og det i samme Udstrækning som Skovfyr. Ogsaa Barken paa 

 Skuddene begnavedes i ret anseligt Omfang af de sultne Larver, som 

 endog enkelte Steder gik over paa Lærk og Gran^. 



Det voldsomste rufus- Angreb, om hvilket jeg herfra Landet har 

 faaet Meddelelse, fandt Sted i Halvfemserne i den Grev Schack til- 

 horende Store-Hjollund Plantage (der stoder op til Glusted PL under 

 Palsgaard Distrikt). I 1890 blev — efter velvillig Meddelelse af 

 Hr. Forstassistent Woldike — Plantagen angreben, og skont man straks 

 med Iver imodegik Angrebet, blev det dog værre Aar for Aar. I Juni 

 1893 var paa 50 Tdr. Land eller mere hver eneste Bjærgfyr besat med 

 10 — 50 Larve-Kolonier, og der kunde ikke i Egnen skaffes Mennesker 

 nok til at faa Larverne knuste. »Den 2. Juli 1893 havde jeg Lejlighed 

 til at bese Arealet. Der fandtes da ikke en eneste Naal paa samtlige 

 Bjærgfyr, Majskuddene undtagne, og selv disse var mange Steder i 

 Slutningen af Larveperioden begnavede; mange Steder havde Larverne 

 ogsaa beskadiget Barken paa Grenene og Stammerne. Senere saa jeg 

 jævnlig det nævnte Areal; i Lobet af Eftersommeren begyndte sovende 

 Ojne at bryde rundt omkring; det paafølgende Foraar gronnedes Fyr- 

 rerne igen; vel blev Majskuddene knap saa lange som under almindelige 

 Forhold, men dog ret respektable. Angrebet tog nu af Aar for Aar, 

 om end Hvepsen stadig findes; de paagældende Bevoksninger 

 bærer nu slet ikke Spor af Angrebet«. 



Som Middel imod L. rufus anvendes Knusning af Larverne paa 



Skuddene eller Indsamling. I Reglen vil det dog vistnok være 



fordelagtigst intet at gøre. 



^ Se Thorsen i Norsk Forstforen. Aarbog 1888 S. 240 ff. og 1889 S. 150 ff. 

 Smlgn. ogsaa dens Optræden i Sverrig (Lampa i: Uppsatser i Prakt. Entomologi, ut- 

 gifna af Entom. Foren, i Stockholm, 2, S. 41 — 44). 



- Hvor Bjærgfyr og Gran staar i Blanding, har man ogsaa hertillands set Lar- 

 verne gaa over paa Gran (efter Meddelelse af Hr. Forstass. Woldike). 



