Astynomus ædilis. 



223 



6. Astynomus ædilis (»Tømmermanden«). 



Især udmærket ved Hannens umaadelig lange Folehorn, der 

 bliver indtil 5 Gange saa lange som Kroppen (hos Hunnen, der har 

 et fremtrædende Læggerør paa Bagenden, er de kun omtr. 1^/2 

 Gang saa lange som Kroppen). Billen er noget affladet, smukt 

 rødgraa af Farve med et utydeligt, morkere Tværbaand paa Vinge- 

 dækkerne, 4 gule Smaapletter i en Tværrække paa Forbrystet, der 

 bærer en kort Sidetorn. Længden V2— V* Tomme. Larven lemmeløs. 



Yngler i Fyr (og Gran), i døde eller fældede Træer. Larven 

 fortærer den indre Del af Barken, i hvilken den gnaver sig brede 

 uregelmæssige Gange. Er Barken tynd, gnaver den sig for For- 

 pupningen en Hule i Veddet; er Barken tyk, danner den sig en 

 Hule i Barken (Perris) ^ Den Skade, den anretter, er næppe stor, 

 da Puppehulen ligger i den yderste Del af Veddet. Afbarkning vil 

 ialfald være et virksomt Middel imod den. 



Beslægtet med sidstnævnte Art er den lille Pogonochænis fascicularis. 

 Den har paa hver Side af Forbrystet en kort Torn og ovenpaa For- 

 brystet et Par fremtrædende Knuder; Følehornene er omtrent af Krop- 

 pens Længde. Brun af Farve, spættet, med et uregelmæssigt, hvidligt 

 Baand fortil tværsover Vingedækkerne. En Række af 3 korte sorte 

 Haarduske paa hvert Vingedække. 3 — 4 Lin. lang. Den yngler under 

 Barken i Grene af Fyr og Gran, ogsaa i unge Stammer; Gangene j griber 

 dybt ind i Veddets Overflade, Pupperor i Veddet. Den gaar i friskt, 

 levende Materiale og skal kunne gore nogen Skade, om end de angrebne 

 Grene eller unge Stammer formodentlig altid er sygelige forinden. Her 

 i Landet, h\or dette Dyr er fundet adskillige Steder, vides det ikke at 

 have anrettet nogen Skade. 



7. Saperda. 



Af denne Slægt, der 

 omfatter cylindriske Træ- 

 bukke uden Sidetorne paa 

 Forbrystet, skal her omtales 

 to Arter, der bægge yngler 

 i levende Løvtræer. 



^ Insectes du Pin maritime, i: 

 Annal. d. 1. Soc. Entom. de France 

 3. sér. tome 4, S. 461 — 62. 



Fig. 120. Saperda carcharias. — Vs. 



