372 Insekter. 



Kakerlakker, Ørentviste, Guldsmede, Termiter o. a. hører. Af disse 

 mange Insekter er der egentlig kun ét, der har nogen Interesse for 

 os her, nemlig 



Jordkræbsen (Gry Hot alp a vulgaris). 



Det som navnlig præger Jordkræbsen i Sammenligning med 

 dens nære Slægtninge Faarekyllingerne og med dens lidt fjærnere 

 Slægtninge Løvgræshopperne (se nedenfor), er den ensidige Udvik- 

 ling til et underjordisk, gravende Liv: Forlemmerne er bleven 

 overordentlig kraftig udviklede, tykke og svære; Laar og Skinneben 

 er korte; det sidste, der er stærkt sammentrykt, ligner en firfingret 

 Haand, idet det paa sin nedre Rand bærer en Række af fire sammen- 

 trykte kraftige Torne; det er Skinnebenet, særlig disse Torne, der 

 under Gravningen skovler Jorden tilside. Forfoden, der udspringer 

 fra Skinnebenets udvendige Side, er treleddet; de to forste Led er 

 hvert trukket ud i en stor Tand (storst paa Grundleddet), som uden 

 Tvivl ogsaa spiller en Rolle ved Gravningen. Svarende til Forlem- 

 mernes stærke Udvikling er Forbrystet ualmindelig stort og rumme- 

 ligt; det indeholder kraftige Muskler til Forlemmernes Bevægelse. 



løvrigt fremhæves følgende: Følehornene, som bestaar af talrige 

 Led, er korte. Baglemmerne har næsten ganske tabt Karakteren af 

 Springben; de er vel længere end Forben og Mellemben, men ikke 

 længere end hos mange andre Insekter; Laaret og Skinnebenet er 

 korte. Af Vingerne er For- eller Dækvingerne stærkt forkortede, 

 ikke halvt saa lange som Bagvingerne; de ligger som sædvanlig 

 delvis henover hinanden. Hos Hannen findes der fortil paa hver af 

 Dækvingernes Underside en fremtrædende Skraaribbe, der er for- 

 synet med en fin Tværrifling; ved at gnide denne Ribbe over en af 

 Ribberne paa Oversiden af den anden Vinge frembringer de en Lyd 

 (det er snart den hojre Vinge, der gnides henover den venstre, snart 

 omvendt)^. Bagvingerne, Flyvevingerne, er temmelig store; de 

 ligger vifteformig sammenfoldede i mange Læg, saaledes at hver 

 Vinge i Hvilen danner en ganske smal lang Pakke. Da Dækvin- 

 gerne kun afgiver et hojst ufuldkomment Dække for de meget tynde 

 Bagvinger, er der paa hver Bagvinge to smalle Længdestriber — én 



^ Hunnen kan ikke frembringe Lyd, men har forøvrigt den samme riflede Ribbe ; 

 men Riflingen er meget ufuldkommen. 



