Pæleormen. 



413 



en Fod eller mere ^; det er i sin storste Længde omtr. cylin 

 drisk, 2-4 Lin. vidt; den ydre Aabning er ikke mere end V2 

 I Lin. i Diameter. Dyret udfylder Røret helt, kun de to Kappe 

 rør, som kan udstrækkes til en ret anselig Længde, rager ud 

 Vandet, men trækkes tilbage i Røret ved den mindste Forstyrrelse 

 Rørets Væg beklædes med et tyndt Lag Kalk, en Hudafsondring 

 (som formodentlig har den Betydning at hindre, at Muslingens 

 bløde Overflade kommer i Berøring med de Stoffer, der mulig 

 kunde trække ud af Veddet); i den afrundede, blinde Ende af 

 Gangen mangler dog Kalklaget, som derimod er fortykket i Nær- 

 heden af Rørets aabne Ende. I Pæle o. lign. sænker Gangen sig 

 gerne i sit forste Forløb jævnt skraat mere eller mindre dybt ind i 

 Veddet fra dettes lodrette Overflade og løber derefter paa langs af 

 Træets Retning, hyppigst i Retningen opefter; i mange Tilfælde er 

 dog Forløbet mere eller ganske uregelmæssigt, især naar der er 

 mange Gange tilstede. De gaar uden Forskel gennem Sommer- og 

 Foraarsved. De skærer ingensinde tværs igennem allerede tilstede- 

 værende Gange, men holder sig, selv hvor der er mange af dem, 

 hver for sig, i det hojeste kan Skillevæggen mellem to Nabogange 

 have et lille Gennembrudssted (som dog dækkes af Kalklaget). — 

 Gangene dannes efter al Sandsynlighed alene for at Dyret derved 

 kan faa et Opholdssted; den afslebne Træsmuld (se nedenfor) pas- 

 serer vel ud gennem Tarmen -, men tjener næppe som Næring; 

 Pæleormen ernærer sig uden Tvivl ligesom andre Muslinger af orga- 

 niske Smaadelp (mikroskopiske Dyr, Diatoméer osv.), som Vandet 

 fører med ind i Kappehulen. 



Det har været meget omdebatteret, hvorledes Pæleormen borer 

 sine Gange. Nogle har ment, at det skulde ske ved Hjælp af 

 Skallerne, der ganske vist paa en Del af deres Overflade ligner en 

 Fil. Denne Anskuelse støder dog paa uovervindelige Vanskelig- 

 heder. Saaledes ser man ingensinde Spor af Slid paa Skallens Over- 

 flade — hvad der utvivlsomt maatte findes, dersom det virkelig var 

 Skallerne, der blev brugt som Boreredskaber; endog den tynde 



^ Hvor lang Tid den er om at opnaa en saadan Storrelse, er mig ikke sikkert be- 

 kendt; i Løbet af et Aarstid kan Pæleormen fuldstændig ødelægge et Stykke Tømmer 

 (se Meyer u. Mobius, Fauna d. Kieler Bucht, 2. Bd. S. 138), men om de naar en saa 

 anselig Storrelse (eller blot Konsmodenhed) i Løbet af et Aar, er mig ubekendt. 



^ Baumhauer S. 19; dette kan jeg efter egen Undersøgelse bekræfte. 



