2/8 



Insekter. 



vedet nedefter imod Cellens Aabning. Puppen er omgiven af en 

 Cocon, der som et ganske tyndt Lag udklæder Cellens Indre, me- 

 dens Enden af den som en rund, mere tykvægget Bule rager ud 

 over Cellens Munding. — Reden er anbragt i en Hulhed i Jorden, 

 f. Ex. en Muldvarpe- eller en Musegang (som Hvepserne udvider 

 ved at slæbe Jord bort, efterhaanden som Reden vokser), i et hult 

 Træ eller desl., eller hænger frit ned fra en Gren; de i et Hulrum 

 indesluttede Reder mangler undertiden Hylster. 



Den forst anlagte Del af Reden opbygges om Foraaret af 

 Hunnen, der efterhaanden som Cellerne dannes belægger dem med 

 Æg; disse Celler er endnu ganske lave, skaalformige, naar Æggene 

 lægges i dem, og forlænges efterhaanden som Larven vokser. Den 

 Del af Reden, som Hunnen opfører, er dog kun lille, bestaar blot 

 af den midterste Del af den I'^age, som senere er den øverste, og 

 omgives af et tilsvarende lille Hylster. Saa snart de forste Ar- 

 bejdere er kommen frem — for de mindre F^ormers Vedkommende 

 tager disses Udvikling omtrent i Maaned^, for Vespa crabro's om- 

 trent den dobbelte Tid^ — ophører Hunnen at flyve ud og del- 

 tager ikke mere i Arbejdet. Efterhaanden som Reden vokser, 

 dannes nye Lag udenom det gamle Hylster, samtidig med at dettes 

 indre Lag nedbrydes, noget som bestandig gentages. Naar en 

 Celle forlades, idet Beboeren bliver til fuldkomment Insekt, be- 

 lægges den straks igen med et Æg. 



Larverne fodres med Insekter (Bier, Fluer, Sommerfugle osv., 

 ogsaa Larver), som Arbejderne — om Foraaret Hunnen — fanger; 

 Byttets Ben, Vinger, ogsaa ofte Hoved og Bagkrop afrives, og 

 Resten tygges, for det rækkes Larven. Allerede ganske smaa 

 Larver faar tyggede Insekter. Det fuldkomne Insekt tager selv 

 kun flydende Næring til sig: Saften af de tyggede Insekter, Saft 

 af Træer, søde Vædsker osv.; ogsaa Larverne faar en Del flydende 

 Næring, der ligeledes bringes Dronningen af Arbejderne. 



Vespa crabro. 



Den storste af vore Gedehamse , let kendelig ved at den er 

 rustrød (og sort) ovenpaa Hoved og Bryst og paa Forenden af 



^ Se den i Anm. 3 S. 276 anf. Bog af André S. 475. 

 Se den sammesteds anf. Afh. af Janet S. 21. 



2 



